Márk	Máté	Lukács	András	
1 (4) Ez történt. Fellépett Keresztelő János a pusztában, és azt hirdette: „Merítkezzetek alá, és változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, akkor Isten megbocsátja bűneiteket!” (5) Kiment hozzá Júdea egész vidékének lakossága s a jeruzsálemiek is mind, és miután megvallották bűneiket, alámeríttették magukat vele. (6) János teveszőr ruhát viselt, és bőrövet a dereka körül, pörkölt sáskát és vadmézet evett. (7) Ezt hirdette: „Utánam jön az, aki erősebb nálam; nem vagyok elég jó ahhoz, hogy lehajoljak és megoldjam saruja szíját. (8) Én vízbe merítettelek titeket, ő szent Lélekbe fog bemeríteni titeket.”	3 (1) Azokban a napokban fellépett Keresztelő János, és ezt hirdette Júdea pusztájában: (2) „Változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, elérkezett ugyanis a Mennyek országa! (3) Mert ő az, akiről megmondta az Úr Izajás próféta szavával: »Kiáltó hangja hallatszik a pusztában: Készítsétek el az Úr útját, tegyétek egyenessé ösvényeit!«” (4) Maga János pedig teveszőr ruhát viselt, és dereka körül bőrövet, étele pedig sáska és vadméz volt. (5) Akkor kiment hozzá Jeruzsálem, egész Júdea és a Jordán egész vidéke, (6) és miután megvallották bűneiket, alámeríttették magukat általa a Jordán folyóba.	3 (1) Tibériusz császár uralkodásának tizenötödik évében... történt, hogy a pusztában Isten szava szólt Jánoshoz, Zakariás fiához. (3) Ő pedig elment a Jordán egész környékére, és azt hirdette, hogy merítkezzenek alá, és változtassák meg gondolkodásukat és életüket, s akkor Isten megbocsátja bűneiket... (16) János megfelelt mindnyájuknak, mondván: „Én a magam részéről vízbe merítelek alá titeket, de eljön az, aki erősebb nálam, és akinek saruszíját megoldani nem vagyok elég jó: ő szent Lélekbe és tűzbe fog bemeríteni titeket.	I 1. Jézus fellépése előtt ez történt. Megjelent Keresztelő János a pusztában, a Jordánfolyónál, és azt hirdette: „A megtisztulás jeleként merítkezzetek alá, és változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, akkor Isten megbocsátja bűneiteket!” Kiment hozzá Júdea egész vidékének lakossága s a jeruzsálemiek is mind, és miután megvallották bűneiket, alámeríttették magukat vele. János teveszőr ruhát viselt, és bőrövet a dereka körül, pörkölt sáskát és vadmézet evett. Ezt hirdette: „Utánam jön az, aki erősebb nálam; nem vagyok elég jó ahhoz, hogy lehajoljak és megoldjam saruja szíját. Én vízbe merítettelek titeket, ő viszont szent Lélekbe fog bemeríteni titeket.”	
1 (9) Ez is történt. Azokban a napokban eljött Jézus a galileai Názáretből, és alámeríttette magát Jánossal a Jordánba. (10) Mihelyt kiemelkedett a vízből, látta, hogy meghasadnak az egek, és a Lélek galambként beléje száll. (11) És hang hallatszott az egekből: „Te vagy az én szeretett fiam, benned gyönyörködöm.”	3 (13) Ekkor eljött Jézus Galileából a Jordán mellé Jánoshoz, hogy alámeríttesse magát általa. (14) János azonban meg akarta akadályozni ebben, és ezt mondta: „Nekem van szükségem arra, hogy alámeríts engem, és te jössz hozzám?” (15) Jézus azonban így felelt neki: „Engedd meg most! Úgy illik ugyanis hozzánk, hogy beteljesítsünk minden igazságosságot!” Ekkor megengedte neki. (16) Miután János alámerítette őt, Jézus rögtön kiemelkedett a vízből. És íme, megnyílt neki az ég, és látta, hogy Isten Lelke mint egy galamb leereszkedik, és leszáll rá. (17) És íme, hang hallatszott az égből, és ezt mondta: „Ez az én szeretett fiam, benne gyönyörködöm.”	3 (21) Történt pedig, hogy amikor az egész nép alámerítkezett, Jézus is alámerítkezett; miközben imádkozott, megnyílt az ég, (22) és a szent Lélek testi alakban galambként leszállt rá, és hang szólt az égből: „Te vagy az én szeretett fiam, benned gyönyörködöm!”	I 2. Azokban a napokban eljött Jézus a galileai Názáretből, és alámeríttette magát Jánossal a Jordánba. Mihelyt kiemelkedett a vízből, felismerte, hogy Isten nem zárkózik el az embertől, és átélte, hogy a Lélek szelíden beléje száll. Ekkor megszólalt benne egy mennyei hang: „Te az enyém vagy, szeretlek, és kedvemet lelem benned.”	
1 (12) Rögtön ezután a Lélek kiűzte őt a pusztába. (13) Negyven napig volt a pusztában, miközben a Sátán próbára tette. Együtt volt a vadállatokkal, és Isten követei szolgálták őt.
	4 (1) Akkor a Lélek felvitte Jézust a pusztába, hogy próbára tegye őt az Ördög. (2) Negyven nap és negyven éjjel böjtölt, s végül megéhezett. (3) Ekkor odament a próbára tevő, és ezt mondta neki: „Ha fia vagy Istennek, mondd, hogy ezek a kövek váljanak kenyérré!” (4) Ő azonban így felelt neki: „Írva van: »Nem csupán kenyérrel él az ember, hanem mindazzal a beszéddel, ami Isten szájából jön!«” (5) Akkor az Ördög magával vitte őt a szent városba, odaállította a templom párkányára, (6) és így szólt hozzá: „Ha fia vagy Istennek, vesd le magad! Írva van ugyanis, hogy »angyalainak parancsol majd felőled«, és »tenyerükön fognak hordozni téged, nehogy kőbe üssed lábadat«!” (7) Jézus ezt mondta neki: „Az is írva van: »Ne tedd próbára az Urat, a te Istenedet!«” (8) Azután ismét magával vitte őt az Ördög, mégpedig egy nagyon magas hegyre, megmutatta neki a világ minden országát s azok dicsőségét, (9) és ezt mondta neki: „Ezeket mind neked adom, ha a földre leborulva hódolsz nekem!” (10) Akkor így szólt hozzá Jézus: „Menj gyorsan mögém, Sátán! Írva van ugyanis: »Az Úr, a te Istened előtt borulj le, és egyedül neki szolgálj!«” (11) Ekkor elhagyta őt az Ördög, és íme, Isten követei mentek oda, és szolgálták őt.	4 (1) Jézus pedig szent Lélekkel telten visszatért a Jordántól, és a Lélek negyven napon át ideoda űzte őt a pusztában. (2) Eközben próbára tette az Ördög. Semmit sem evett azokban a napokban, de amikor azok véget értek, megéhezett. (3) Ekkor az Ördög így szólt hozzá: „Ha fia vagy Istennek, mondd ennek a kőnek, hogy váljék kenyérré!” (4) Jézus azonban megfelelt neki: „Írva van, hogy »nem csupán kenyérrel él az ember«.” (5) És felvitte őt az Ördög egy magas hegyre, s egy szempillantás alatt megmutatta neki a lakott föld minden országát. (6) Majd így szólt hozzá az Ördög: „Neked adom mindezt a hatalmat és ezeknek az országoknak a dicsőségét, mert Isten nekem adta át, és annak adom, akinek csak akarom: ha tehát leborulsz előttem, tiéd lesz mindez.” (8) Jézus azonban megfelelt, és ezt mondta neki: „Menj gyorsan mögém, Sátán! Írva van: »Az Úr, a te Istened előtt borulj le, és egyedül neki szolgálj!«” (9) Az Ördög aztán elvitte őt Jeruzsálembe, odaállította a templom párkányára, és így szólt hozzá: „Ha fia vagy Istennek, vesd le magad innen! (10) Írva van ugyanis: »Angyalainak megparancsolja majd, hogy gondosan megőrizzenek téged«, (11) és »tenyerükön fognak hordozni téged, nehogy kőbe üssed lábadat«.” (12) Jézus azonban megfelelt neki, és így szólt: „Az is megmondatott az Írásban: »Ne tedd próbára az Urat, a te Istenedet!«” (13) Miután az Ördög minden próbatételt elvégzett, egy időre eltávozott tőle.	I 3. Rögtön ezután a Lélek ösztönzésére kiment a pusztába. Negyven napig volt a pusztában, miközben a Sátán próbára tette őt, hogy eltérítse küldetése teljesítésétől. Együtt volt a vadállatokkal, és Isten követei szolgálták..	
1 (14) János börtönbe vetése után Jézus Galileába ment vissza Júdeából, és közben hirdette Isten örömüzenetét, (15) mondván: „Itt a kedvező idő! Elérkezett Isten Országa! Tekintettel az örömüzenetre, változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, és bízzátok rá magatokat Istenre!”	4 (17) Ettől fogva kezdte Jézus hírnökként hirdetni és mondani: „Változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, elérkezett ugyanis a Mennyek országa!”	4 (14) Jézus pedig a Lélek erejével felruházva visszatért Galileába, s az egész környéken elterjedt róla a hír. (15) Zsinagógáikban tanított, és mindenki dicsőítette.	I 4. János börtönbe vetése után Jézus Júdeából visszament Galileába, és közben hirdette Isten örömüzenetét, mondván: „Itt a kedvező idő! Elérkezett a Szeretet Világa! Ettől az örömüzenettől áthatva gyökeresen változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, és bízzátok rá magatokat Istenre!”	
		4 (16) Elment Názáretbe is, ahol felnevelkedett. Szombat napján szokása szerint bement a zsinagógába, és felállt, hogy felolvasson az Írásból. (17) Izajás próféta könyvtekercsét adták oda neki. Amikor kinyitotta a könyvtekercset, arra a helyre talált rá, ahol ez volt megírva: (18) „Az Úr Lelke szállt le rám, mivel felkent engem, hogy megvigyem az örömüzenetet a nyomorgóknak; elküldött engem, hogy meggyógyítsam a megtört szívűeket, követként kihirdessem a szabadulást a raboknak, s az elvakítottaknak szemük felnyílását, szabadon bocsássam a meggyötörteket, (19) és követként kihirdessem az Úr kedves esztendejét.” (20) És összegöngyölte a könyvtekercset, visszaadta a zsinagógaszolgának, és leült. A zsinagógában minden szem rászegeződött, (21) ő pedig így kezdett el beszélni hozzájuk: „Ma teljesedett be ez az írás a fületek hallatára.” (22) Mindnyájan tanúi voltak, és csodálkoztak a jóindulat szavain, amelyek szájából jöttek.	I 5. Elment Názáretbe is, ahol felnevelkedett. Szombat napján szokása szerint bement a zsinagógába, és felállt, hogy felolvasson az Írásból. Izajás próféta könyvtekercsét adták oda neki. Amikor kinyitotta a könyvtekercset, arra a helyre talált rá, ahol ez van megírva: „Az Úr Lelke szállt le rám, mivel felkent engem, hogy megvigyem az örömüzenetet a szegényeknek; elküldött engem, hogy meggyógyítsam a megtört szívűeket, követként kihirdessem a szabadulást a raboknak, az elvakítottaknak szemük felnyílását, szabadon bocsássam a meggyötörteket, és követként kihirdessem az Úr kedves esztendejét...” A hallgatóság megdöbbenésére nem olvasta föl Izajás szavainak befejezését: „...és Istenünk bosszújának napját”, hanem összegöngyölte a könyvtekercset, visszaadta a zsinagógaszolgának, és leült. A zsinagógában minden szem rászegeződött, ő pedig így kezdett el beszélni hozzájuk: „Ma teljesedett be ez az írás a fületek hallatára.” Mindnyájan tanúi voltak, és értetlenül csodálkoztak azokon a jóindulatú szavakon, amelyek a szájából jöttek.	
1 (16) Amikor a Galileai-tenger mentén járt, meglátta Simont és Simon testvérét, Andrást, amint körhálót vetettek a tengerbe; halászok voltak ugyanis. (17) Jézus így szólt hozzájuk: „Jöjjetek utánam, s akkor én megteszem, hogy emberhalászokká lesztek!” (18) Tüstént otthagyták hálóikat, és követték őt.	4 (18) Amikor a Galileai-tenger mentén jártkelt, meglátott két testvért – a Péternek nevezett Simont és testvérét, Andrást, amint körhálót vetettek a tengerbe; halászok voltak ugyanis –, (19) és ezt mondta nekik: „Jöjjetek utánam, s akkor én emberhalászokká teszlek titeket!” (20) Ők pedig azonnal otthagyták hálóikat, és követték őt.		I 6. Amikor a Galileai-tenger mentén járt, meglátta Simont és Simon testvérét, Andrást, amint körhálót vetettek a tengerbe; halászok voltak ugyanis. Jézus így szólt hozzájuk: „Jöjjetek utánam, s akkor én emberhalászokká teszlek titeket!” Tüstént otthagyták hálóikat, és követték őt.	
1 (19) Kissé tovább haladva meglátta Jakabot, Zebedeus fiát, és testvérét, Jánost, amint a hajóban a hálókat rendezték. (20) Azonnal hívta őket, ők pedig otthagyták a hajóban apjukat, Zebedeust a napszámosokkal együtt, és elmentek utána.	4 (21) Onnan tovább haladva meglátott másik két testvért – Jakabot, Zebedeus fiát és testvérét, Jánost, amint a hajóban apjukkal, Zebedeussal együtt hálóikat rendezték –, és elhívta őket. (22) Ők pedig azonnal otthagyták a hajót és apjukat, és követték őt.		I 7. Kissé tovább haladva meglátta Jakabot, Zebedeus fiát, és testvérét, Jánost, amint apjuk halászbárkájában a hálókat rendezték. Azonnal hívta őket, ők pedig otthagyták a bárkában apjukat, Zebedeust segédeivel együtt, és elmentek utána.	
	11 (28) „Jöjjetek hozzám mindnyájan, akik kimerültetek, és meg vagytok terhelve: én majd nyugalmat adok nektek! (29) Vegyétek magatokra az én igámat, és tőlem tanuljatok, mert szelíd vagyok és alázatos szívű, és majd nyugalmat találtok lelketeknek: (30) az én igám ugyanis kényelmes, és az én terhem könnyű!”		I 8. Elmentek Kafarnaumba, és rögtön az első szombaton bement a zsinagógába, és tanított. Így buzdította őket: „Jöjjetek hozzám mindnyájan, akik kimerültetek, és meg vagytok terhelve: én majd felüdítelek titeket! Tanuljatok tőlem, és az ősi hagyományok helyett fogadjátok el az én örömüzenetemet! Az én tanításom ugyanis hasznos, és az én terhem könnyebb mindenki másénál!” Híre azonnal szét is terjedt mindenüvé Galilea egész vidékén.	
1 (29) Azután, hogy kijöttek a zsinagógából, mindjárt Simon és András házába mentek Jakabbal és Jánossal együtt. (30) Simon anyósa lázasan ágyban feküdt. Rögtön beszéltek is neki róla. (31) Odament hozzá, megragadta a kezét, és talpra állította. Erre elhagyta őt a láz, és felszolgált nekik.	8 (14) Amikor Jézus Péter házába ment, meglátta, hogy az anyósa fekszik és lázas. (15) Megérintette a kezét, erre elhagyta őt a láz, talpra állt, és felszolgált neki.	4 (38) Miután felkerekedett a zsinagógából, bement Simon házába. Simon anyósát nagy láz gyötörte. Meg is kérdezték Jézust vele kapcsolatban. (39) Jézus odament, föléje hajolt, keményen rászólt a lázra, s az elhagyta őt, ő pedig azonnal felkelt, és felszolgált nekik.	I 9. Azután, hogy kijöttek a zsinagógából, mindjárt Simon és András házába mentek Jakabbal és Jánossal együtt. Simon anyósa lázasan ágyban feküdt. Rögtön beszéltek is róla Jézusnak. Erre ő odament hozzá, megragadta a kezét, és fölsegítette. Erre elhagyta őt a láz, és felszolgált nekik.	
1 (32) Amikor lenyugodott a nap, és beesteledett, odavitték hozzá mindazokat, akik rosszul voltak, valamint a rossz szellemek megszállottjait, (33) úgyhogy az egész város összegyülekezett az ajtó előtt. (34) Sok rosszul lévőt, akik különféle betegségekben szenvedtek, meggyógyított, és sok rossz szellemet kiűzött, és nem engedte meg, hogy a rossz szellemek szóhoz jussanak, mivel azok ismerték őt.	8 (16) Amikor lenyugodott a nap, sok olyat vittek hozzá, akit rossz szellemek szálltak meg, ő pedig szavával kiűzte a rossz szellemeket, és minden rosszul lévőt meggyógyított, (17) hogy beteljesedjék, amit az Úr megmondott Izajás próféta által, aki így szólt: „Ő elvette gyengeségeinket, és elhordozta betegségeinket.”	4 (40) Napnyugtakor aztán mindazok, akiknek különféle betegségektől elgyengült hozzátartozóik voltak, odavitték azokat hozzá, ő pedig mindegyikükre rátette a kezét, és meggyógyította őket. (41) Sokakból még a démonok is kimentek, s közben így kiáltoztak: „Te vagy az Isten fia!” Keményen rájuk szólt, és nem hagyta beszélni őket, mert azok tudták, hogy ő a Messiás.	I 10. Amikor lenyugodott a nap, és beesteledett, odavitték hozzá mindazokat, akik rosszul voltak, valamint a rossz szellemektől megszállottakat, úgyhogy az egész város összegyülekezett az ajtó előtt. Sok gyengélkedőt, akik különféle betegségekben szenvedtek, meggyógyított, és sok rossz szellemet kiűzött.	
1 (35) Azután igen korán, még a sötét éjszakában fölkelt, kiment, és elment egy puszta helyre, és ott imádkozott. (36) Simon és a vele lévők űzőbe vették, (37) és amikor megtalálták, így szóltak hozzá: „Mindenki téged keres!” (38) Ő azonban ezt felelte nekik: „Menjünk máshová, a szomszédos településekre, hogy ott is meghirdessem az örömüzenetet, ugyanis ezért jöttem ki a pusztából.” (39) El is ment, és hirdette az örömüzenetet zsinagógáikban Galilea egész területén, és kiűzte a rossz szellemeket.		4 (42) Amikor nappal lett, kiment, és elment egy puszta helyre, a tömegek viszont felkutatták, odamentek hozzá, és tartóztatták, hogy ne menjen el tőlük. (43) Ő viszont így szólt hozzájuk: „Más városokban is hirdetnem kell Isten országának örömüzenetét, mert evégett küldött engem Isten.” (44) És hirdette az örömüzenetet zsidóföld zsinagógáiban.	I 11. Azután igen korán, még sötét éjjel fölkelt, kiment, elért egy puszta helyre, és ott imádkozott. Simon és a vele lévők nyomába eredtek, és amikor megtalálták, így szóltak hozzá: „Mindenki téged keres!” Ő azonban ezt felelte nekik: „Menjünk máshová, a szomszédos településekre, hogy ott is meghirdessem az örömüzenetet, ugyanis ezért jöttem ki a pusztából.” El is ment, és hirdette az örömüzenetet zsinagógáikban Galilea egész területén, és kiűzte a rossz szellemeket.	
1 (40) Odament hozzá egy leprás, térdre borult előtte, és így esengett hozzá: „Ha akarnád, képes lennél megtisztítani engem!” (41) Jézus haragra gerjedt, és megesett rajta a szíve, kinyújtotta a kezét, megérintette őt, és így szólt hozzá: „Akarom, tisztulj meg!” (42) Azon nyomban eltávozott tőle a lepra, és megtisztult. (43) Jézus pedig ráripakodott, és rögtön kidobta őt, (44) mondván: „Ügyelj rá, hogy senkinek semmit ne szólj, hanem menj el titokban, mutasd meg magad a papnak, és ajánld fel tisztulásodért az áldozatot, amit Mózes rendelt, megtisztulásod bizonyságául nekik!” (45) Ő azonban, alighogy elment, elkezdte széltében hirdetni és híresztelni a dolgot, úgyhogy Jézus többé nem volt képes nyilvánosan a városokba menni, hanem kinn, puszta helyeken tartózkodott; ennek ellenére mindenünnen mentek hozzá az emberek.	8 (2) És íme, egy leprás ment oda hozzá, térdre borult előtte, és ezt mondta: „Uram, ha akarnád, képes lennél megtisztítani engem!” (3) Jézus kinyújtotta a kezét, megérintette őt, és így szólt: „Akarom, tisztulj meg!” És azonnal megtisztult a leprájától. (4) Jézus pedig ezt mondta neki: „Ügyelj rá, hogy senkinek ne szólj, hanem menj el titokban, mutasd meg magad a papnak, és ajánld fel az áldozati adományt, amelyet Mózes rendelt, megtisztulásod bizonyságául nekik!”	5 (12) Az is történt, hogy amikor az egyik városban volt, íme, egy leprával borított férfi meglátta Jézust, arcra borult előtte, és így könyörgött hozzá: „Uram, ha akarnád, képes lennél megtisztítani engem!” (13) Erre kinyújtotta a kezét, megérintette őt, mondván: „Akarom, tisztulj meg!” Azonnal eltávozott tőle a lepra. (14) Ő maga viszont felszólította, hogy senkinek se szóljon: „Hanem menj el, mutasd meg magadat a papnak, és ajánld fel tisztulásodért az áldozatot, amint Mózes elrendelte, megtisztulásod bizonyságául nekik”.	I 12. Egyszer odament hozzá egy leprás, térdre borult előtte, és így esedezett hozzá: „Ha akarnád, képes lennél megtisztítani engem!” Jézus haragra gerjedt a csak Istent megillető térdre borulás miatt, de meg is esett rajta a szíve, kinyújtotta a kezét, megérintette őt, és így szólt hozzá: „Akarom, tisztulj meg!” Azon nyomban eltávozott róla a lepra, és megtisztult. Jézus pedig ráripakodott, és rögtön kiutasította őt, mondván: „Ügyelj rá, hogy senkinek semmit ne mondj erről! Menj, és tartsd titokban!” Ő azonban, alighogy elment, elkezdte széltében-hosszában híresztelni a dolgot, úgyhogy Jézus többé nem volt képes nyilvánosan a városokba menni, hanem kinn, puszta helyeken tartózkodott. Ennek ellenére mindenünnen mentek hozzá az emberek.	
2 (1) Néhány nappal később Jézus ismét Kafarnaumba ment, s híre kelt, hogy otthon van. (2) Erre sokan összegyűltek, úgyhogy nem maradt hely, még kinn az ajtó előtt sem. Hirdette nekik Isten üzenetét. (3) Ekkor emberek érkeztek, és egy bénát vittek hozzá; négyen emelték. (4) Mivel a tömeg miatt nem tudtak odajutni hozzá, a tetőt bontották meg, pontosan ott, ahol Jézus volt, és miután feltépték azt, leeresztették a hordágyat, amelyen a béna feküdt. (5) Bizalmukat látva Jézus így szólt a bénához: „Gyermekem, Isten megbocsátja bűneidet.” (6) Ült ott néhány írástudó is, akik ezt fontolgatták szívükben: (7) „Ki ez, hogy így mer beszélni? Istent gyalázza! Mert ki képes megbocsátani a bűnöket, ha nem egyedül Isten?” (8) Jézus a benne lévő Lélek segítségével rögtön felismerte, hogy ezeket fontolgatják magukban, ezért ezt mondta nekik: „Miért fontolgatjátok ezeket szívetekben? (9) Mi könnyebb? Azt mondani a bénának: Isten megbocsátja bűneidet!, vagy azt mondani: Állj fel, fogd hordágyadat, és járkálj!? (10) Hogy pedig megtudjátok, hogy az Emberfiának hatalma van a földön bűnök megbocsátására, így szólt a bénához: (11) Neked pedig azt mondom, állj fel, fogd hordágyadat, és tűnj el, menj haza!” (12) Az felállt, azonnal fogta hordágyát, és mindenki szeme láttára kiment, úgyhogy valamennyien magukon kívül voltak, és Istent dicsőítették, mondván: „Sohasem láttunk ilyesmit!”	9 (1) Hajóra is szállt, átkelt a túlsó partra, és elment a maga városába. (2) És íme, egy hordágyon fekvő bénát vittek hozzá. Bizalmukat látva Jézus így szólt a bénához: „Bátorság, gyermekem! Isten megbocsátja bűneidet!” (3) És íme, néhány írástudó ezt mondta magában: „Ez Istent gyalázza!” (4) Jézus pedig ismerte gondolataikat, ezért ezt mondta: „Mi célból gondoltok rosszakat szívetekben? (5) Mert mi könnyebb? Azt mondani: »Isten megbocsátja bűneidet!«, vagy azt mondani: »Állj fel, és járkálj!«? (6) Hogy pedig megtudjátok, hogy az Emberfiának hatalma van bűnök megbocsátására a földön”, akkor így szólt a bénához: „Állj fel, fogd az ágyadat, és tűnj el, menj haza!” (7) Az fel is állt, és hazament. (8) Amikor a tömeg meglátta ezt, félelem fogta el őket, és dicsőítették Istent, aki ilyen hatalmat adott az embereknek.	5 (17) Az is történt egy napon, hogy miközben tanított, és ott ültek azok a farizeusok és törvénytanítók is, akik Galilea és Júdea minden falujából, meg Jeruzsálemből jöttek el, az Úr ereje arra indította Jézust, hogy gyógyítson. (18) És íme, férfiak hoztak hordágyon egy bénult embert, és igyekeztek bevinni, és eléje tenni őt. (19) Amikor a tömeg miatt nem találták meg a módját, hogyan vihetnék be, felmentek a ház lapos tetejére, és a cserepeken keresztül eresztették le a kis hordággyal együtt középre, Jézus elé. (20) Ő pedig, látván bizalmukat, így szólt: „Ember, Isten megbocsátotta bűneidet!” (21) Az írástudók és a farizeusok erre elkezdték fontolgatni a dolgot, és azt mondták: „Ki ez, aki így gyalázza Istent? Mert ki képes megbocsátani a bűnöket, ha nem egyedül Isten? (22) Jézus azonban felismerte, miket fontolgatnak, ezért megfelelt nekik, és ezekkel a szavakkal fordult hozzájuk: „Miért fontolgatjátok ezeket szívetekben? (23) Mi könnyebb? Azt mondani: »Isten megbocsátotta neked bűneidet!«, vagy azt mondani: »Állj fel, és járkálj!«? (24) Hogy pedig megtudjátok, hogy az Emberfiának hatalma van a földön bűnök megbocsátására”, így szólt a bénához: „Neked pedig azt mondom, állj fel, fogd kis hordágyadat, és menj haza!” (25) Ő szemük láttára azonnal felkelt, fogta, amin feküdt, és Istent dicsőítve hazament. (26) Mindannyian önkívületbe estek, dicsőítették Istent, és félelemmel eltelve mondogatták: „Rendkívüli dolgokat láttunk ma!”	I 13. Néhány nappal később Jézus ismét Kafarnaumba ment, s híre kelt, hogy otthon van. Erre sokan összegyűltek, úgyhogy nem maradt hely, még kinn az ajtó előtt sem. Hirdette nekik Isten üzenetét. Ekkor emberek érkeztek, és egy bénát vittek hozzá; négyen emelték. Mivel a tömeg miatt nem tudtak odajutni hozzá, a tetőt bontották meg, pontosan ott, ahol Jézus volt, és miután feltépték azt, leeresztették a hordágyat, amelyen a béna feküdt. Bizalmukat látva Jézus így szólt a bénához: „Gyermekem, Isten megbocsátja bűneidet. Ő nem fizet betegséggel a bűnökért.” Ült ott néhány írástudó is, akik ezt fontolgatták szívükben: „Ki ez, hogy így mer beszélni? Istent gyalázza!” Jézus azonban rögtön felismerte, hogy ezeket fontolgatják magukban, ezért ezt mondta nekik: „Miért fontolgatjátok ezeket szívetekben? Mi könnyebb? Azt mondani a bénának: Isten megbocsátja bűneidet!, vagy azt mondani: Állj fel, fogd hordágyadat, és járkálj!? De ti még attól a néhány gyógyító szótól is megfosztjátok őt!” Aztán így szólt a bénához: „Neked viszont azt mondom, állj fel, fogd hordágyadat, és siess haza!” Az felállt, azonnal fogta hordágyát, és mindenki szeme láttára kiment, úgyhogy valamennyien magukon kívül voltak, és Istent dicsőítették, mondván: „Sohasem láttunk ilyesmit!”	
	8 (5) Amikor pedig bement Kafarnaumba, odament hozzá egy százados, és kérte őt, (6) mondván: „Uram, a szolgám bénán fekszik otthon, és rettenetes kínokat szenved.” (7) Jézus így szólt hozzá: „Én menjek, és segítsek rajta?” (8) De a százados így felelt: „Uram, nem vagyok én elég érdemes arra, hogy betérj fedelem alá, hanem csak mondd szóval, és meggyógyul a szolgám! (9) Hiszen én is hatalomnak alávetett ember vagyok, meg alattam is vannak katonák, és ha azt mondom ennek: »Menj el!«, elmegy, vagy a másiknak: »Jöjj ide!”«, idejön, vagy a rabszolgámnak: »Tedd meg ezt!«, megteszi.” (10) Amikor Jézus meghallotta ezeket a szavakat, elcsodálkozott, és ezt mondta azoknak, akik követték: „Ámen, mondom nektek, Izraelben senkinél nem találkoztam ilyen nagy bizalommal! (11) De mondom nektek: Sokan jönnek majd keletről és nyugatról, és asztalhoz telepednek Ábrahámmal, Izsákkal és Jákobbal a Mennyek országában, (12) az ország fiait pedig Isten kiveti a külső sötétségre: sírás és fogcsikorgatás lesz ott!” (13) A századosnak pedig ezt mondta Jézus: „Menj el gyorsan, és a bizalmadnak megfelelően történjék veled!” És még abban az órában meggyógyult a szolgája.	7 (1) Miután minden beszédét bevégezte a nép füle hallatára, bement Kafarnaumba. (2) Egy bizonyos századosnak az egyik rabszolgája – aki becses volt számára – nagyon rosszul érezte magát, halálán volt. (3) Hallván Jézusról, a százados elküldte hozzá a júdeaiak véneit, és kérte, hogy menjen el, és mentse meg rabszolgáját. (4) Amikor aztán odaérkeztek Jézushoz, buzgón kérlelték, mondván: „Méltó arra, hogy megadd neki, (5) mert szereti nemzetünket, és ő építette nekünk a zsinagógát.” (6) Jézus velük ment. Amikor pedig már nem volt messze a háztól, a százados elküldte hozzá barátait, és ezt üzente neki: „Uram, ne fáradj, mert nem vagyok én elég érdemes arra, hogy betérj fedelem alá. (7) Ezért nem is tartottam magamat méltónak arra, hogy elmenjek hozzád; hanem mondd csak szóval, és gyógyuljon meg a gyermekem. (8) Hiszen én magam is hatalomnak alárendelt ember vagyok, meg alattam is vannak katonák, és ha azt mondom ennek: »Menj el!«, elmegy, vagy a másiknak: »Jöjj ide!«, idejön, vagy a rabszolgámnak: »Tedd meg ezt!«, megteszi.” (9) Amikor Jézus meghallotta ezeket a szavakat, megcsodálta őt, és odafordulva az őt követő tömeghez, így szólt: „Ámen, mondom nektek, még Izraelben sem találkoztam ilyen nagy bizalommal!” (10) Amikor a küldöttek visszatértek a házba, a rabszolgát egészségesen találták.	I 14. Akkor odament hozzá egy pogány százados, és kérte őt: „Uram, a szolgám bénán fekszik otthon, és rettenetes kínokat szenved.” Jézus így szólt hozzá: „Én, a zsidó, menjek, és segítsek rajta?” De a százados így felelt: „Uram, nem vagyok én elég érdemes arra, hogy betérj fedelem alá, hanem csak mondd szóval, és meggyógyul a szolgám! Hiszen én is hatalomnak alávetett ember vagyok, meg alattam is vannak katonák, és ha azt mondom ennek: Menj el!, elmegy, vagy a másiknak: Jöjj ide!, odajön, vagy a szolgámnak: Tedd meg ezt!, megteszi.” Amikor Jézus meghallotta ezeket a szavakat, elcsodálkozott, és ezt mondta azoknak, akik követték: „Mondom nektek, Izraelben alig találkoztam ilyen nagy bizalommal!” A századosnak pedig ezt mondta: „Menj el gyorsan, és a bizalmadnak megfelelően történjék veled!”	
				
	5 (1) Amikor meglátta a tömeget, Jézus fölment a hegyre, s miután leült, odamentek hozzá tanítványai; (2) ő pedig megnyitotta száját, és így tanította őket:
(3) „Szerencsések, akik a Lélek hatására lettek nyomorgók, mert övék a Mennyek országa.
(4) Szerencsések a bánkódók, mert Isten meg fogja vigasztalni őket.
(5) Szerencsések az erőszakmentesek, mert ők fogják örökölni az országot.
(6) Szerencsések, akik éhezik és szomjazzák az igazságosságot, mert Isten majd kielégíti őket.
(7) Szerencsések az irgalmasok, mert Isten irgalmas lesz hozzájuk.
(8) Szerencsések a tiszta szívűek, mert ők meg fogják látni Istent.
(9) Szerencsések azok, akik békét teremtenek, mert Isten a fiainak fogja hívni őket.
(10) Szerencsések, akiket az igazságosság kedvéért üldöznek, mert övék a Mennyek országa.	6 (20) Ő maga akkor tanítványaira emelte tekintetét, és így szólt: „Szerencsések vagytok ti, nyomorgók, mert számotokra van itt az Isten országa. (21) Szerencsések vagytok ti, akik most éheztek, mert jóllakatnak majd titeket. Szerencsések vagytok ti, akik most sírtok, mert nevetni fogtok.  	II 1. Jézus megint kiment a tóhoz, s az egész tömeg hozzá ment, ő pedig így tanította őket:
„Áldottak, a Lélektől indíttatva lettek szegények, mert ők beléptek a Szeretet Világába.
Áldottak az erőszakmentesek, mert Isten megtartja őket hazájukban.
Áldottak az irgalmasok, mert Isten irgalmas lesz hozzájuk.
Áldottak a tiszta szívűek, mert ők meg fogják látni Istent.
Áldottak azok, akik békét teremtenek, mert Isten a magáéinak fogja vallani őket.”	
	5 (20) „Mert mondom nektek, hogy ha a ti igazságosságotok bőven fölül nem múlja az írástudókét és a farizeusokét, semmiképp nem mentek be a Mennyek országába.”		II 2. Aztán így folytatta: „Mondom nektek, hogy ha a ti igazságosságotok bőven fölül nem múlja az írástudókét és a farizeusokét, semmiképp nem mentek be a Szeretet Világába.”	
	20 (1) „A Mennyek országát ugyanis így szemléltethetjük: Egy gazda rögtön korán reggel kiment, hogy munkásokat fogadjon fel a szőlőjébe. (2) Miután pedig megegyezett a munkásokkal napi egy dénárban, elküldte őket a szőlőjébe. (3) Amikor kiment a harmadik óra táján, meglátott másokat, akik tétlenül álltak ott a piacon, (4) és azoknak ezt mondta: »Menjetek el ti is a szőlőmbe, és ami igazságos, megadom majd nektek.« (5) Ők pedig elmentek. A hatodik és a kilencedik óra táján ismét kiment, és ugyanúgy tett. (6) Amikor a tizenegyedik óra táján megint kiment, újból talált ott állókat, és így szólt hozzájuk: »Miért álltok itt egész nap tétlenül?« (7) Azok ezt mondták neki: »Senki sem fogadott fel minket.« Erre ő ezt mondta nekik: »Menjetek el ti is a szőlőmbe!« (8) Amikor aztán este lett, a szőlő ura ezt mondta vincellérjének: »Hívd össze a munkásokat, és fizesd ki a bért, az utolsókon kezdve, s úgy haladj az elsőkig!« (9) Eljöttek azok, akik a tizenegyedik óra táján álltak munkába, és egy-egy dénárt kaptak. (10) Amikor pedig az elsők mentek oda, azt gondolták, hogy többet fognak kapni, de ők is csak az egy-egy dénárt kapták meg. (11) Amikor átvették, zúgolódtak a gazda ellen, (12) és ezt mondták: »Ezek az utolsók csak egy órát teljesítettek, te mégis egyenlővé tetted őket velünk, akik hordoztuk a nap terhét, és elviseltük a hőséget.« (13) Ő azonban így felelt egyiküknek: »Barátocskám, nem bánok veled igazságtalanul! Nemde egy dénárban egyeztél meg velem? (14) Vidd, ami a tiéd, és menj! Én ennek az utolsónak is annyit akarok adni, mint neked. (15) Talán nem szabad az enyémmel azt tennem, amit akarok? Vagy gonosz szemmel nézed, hogy én jó vagyok?« (16) Így lesznek az utolsók elsők, és az elsők utolsók.”		II 3. „A Szeretet Világát ugyanis így szemléltethetjük: Egy gazda rögtön korán reggel kiment, hogy munkásokat fogadjon fel a szőlőjébe. Miután pedig megegyezett a munkásokkal napi egy dénárban, elküldte őket a szőlőjébe. Amikor kiment a harmadik óra táján, meglátott másokat, akik tétlenül álltak ott a piacon, és azoknak ezt mondta: Menjetek el ti is a szőlőmbe, és ami igazságos, megadom majd nektek. Ők pedig elmentek. A hatodik és a kilencedik óra táján ismét kiment, és ugyanúgy tett. Amikor a tizenegyedik óra táján megint kiment, újból talált ott várakozókat, és így szólt hozzájuk: Miért álltok itt egész nap tétlenül? Azok ezt mondták neki: Senki sem fogadott fel minket. Erre ő ezt mondta nekik: Menjetek el ti is a szőlőmbe! Amikor aztán este lett, a szőlő ura ezt mondta vincellérjének: Hívd össze a munkásokat, és fizesd ki a bért, az utolsókon kezdve, s úgy haladj az elsőkig! Eljöttek azok, akik a tizenegyedik óra táján álltak munkába, és egy-egy dénárt kaptak. Amikor pedig az elsők mentek oda, azt gondolták, hogy többet fognak kapni, de ők is csak az egy-egy dénárt kapták meg. Amikor átvették, zúgolódtak a gazda ellen, és ezt mondták: Ezek az utolsók csak egy órát teljesítettek, te mégis egyenlővé tetted őket velünk, akik hordoztuk a nap terhét, és elviseltük a hőséget. Ő azonban így felelt egyiküknek: Kis barátom, nem bánok veled igazságtalanul! Nemde egy dénárban egyeztél meg velem? Vidd, ami a tiéd, és menj! Én ennek az utolsónak is annyit akarok adni, mint neked. Vagy talán rossz szemmel nézed, hogy én jó vagyok?”	
	5 (21) „Úgy hallottátok, hogy Isten azt mondta a régieknek: »Ne ölj! Aki öl, arra ítélet vár.« (22) Én viszont azt mondom nektek, hogy mindenkire ítélet vár, aki csak haragszik is a testvérére... (23) „Ha tehát áldozati adományodat az oltárhoz vinnéd, és ott eszedbe jut, hogy testvérednek valami panasza van ellened, (24) hagyd ott adományodat az oltár előtt, menj el, előbb békülj ki testvéreddel, azután jöjj el, és vidd oda adományodat!”		II 4. „Úgy hallottátok, hogy Isten azt mondta a régieknek: Ne ölj! Én viszont azt mondom nektek, hogy Isten szemében már az is helytelen, ha valaki haragot tart testvérével. –  Ha tehát imádságba kezdenél, de eszedbe jut, hogy valamelyik embertársadnak panasza van ellened, hagyd félbe az imádságot, menj el, előbb békülj ki embertársaddal, azután folytasd az imádkozást!”	
	5 (27) „Úgy hallottátok, hogy Isten azt mondta: »Ne törj házasságot!« (28) Én viszont azt mondom nektek, hogy mindaz, aki azért nézeget egy feleséget, hogy megkívánja őt, szívében már házasságot tört vele.”		II 5. „Úgy hallottátok, hogy Isten azt mondta: Ne törj házasságot! Én viszont azt mondom nektek, hogy mindaz, aki hátsó szándékkal nézegeti valakinek a feleségét, szívében már házasságot tört.”	
	5 (31) „Megmondatott ez is: »Ha valaki elbocsátja feleségét, adjon neki válólevelet!« (32) Én viszont azt mondom nektek, hogy mindaz, aki elbocsátja feleségét – még ha paráznaság okából is! –, házasságtörésbe kergeti őt, és ha valaki elbocsátott asszonyt vesz feleségül, házasságtörést követ el.”	16 (18) Mindaz, aki elbocsátja feleségét, és másik nőt vesz feleségül, házasságot tör, és aki férjétől elbocsátott nőt vesz feleségül, házasságot tör.”	II 6. „Megmondatott ez is: Ha valaki elbocsátja feleségét, adjon neki válólevelet! Én viszont azt mondom nektek, hogy mindaz, aki elbocsátja feleségét – még ha paráznaság okából is! –, házasságtörésbe kergeti őt, és ha valaki elbocsátott asszonyt vesz feleségül, házasságtörést követ el.”	
	5 (33) „Úgy hallottátok továbbá, hogy Isten azt mondta a régieknek: »Hamisan ne esküdj, hanem add meg az Úrnak, amit esküvel fogadtál!« (34) Én viszont azt mondom nektek, hogy egyáltalán ne esküdjetek! Se az égre, mert az az Isten trónja, (35) se a földre, mert az az Isten lábának zsámolya, se Jeruzsálemre, mert az a nagy király városa! (36) Saját fejedre se esküdj, mert egyetlen hajszálat sem vagy képes fehérré vagy feketévé tenni! (37) Hanem legyen a beszédetek: Igen – igen, nem – nem! Ami ezen túlmegy, az a gonosztól van.”		II 7. „Úgy hallottátok továbbá, hogy Isten azt mondta a régieknek: Hamisan ne esküdj, hanem add meg az Úrnak, amit esküvel fogadtál! Én viszont azt mondom nektek, hogy egyáltalán ne esküdjetek! Hanem az igenetek legyen igen, a nem pedig nem! Ami ezen túlmegy, az a gonosztól van.”	
	5 (38) „Úgy hallottátok, hogy megmondatott: »Szemet szemért!« és »Fogat fogért!« (39) Én viszont azt mondom nektek, hogy ne álljatok szembe ellenségesen a gonosz emberrel! Ellenkezőleg: Aki megüti a jobb arcodat, annak fordítsd oda a másikat is! (40) És: aki pereskedni akar veled, és el akarja venni az alsóruhádat, annak add oda a felsőt is! (41) És: aki egy mérföldnyi munkaszolgálatra kényszerít, azzal menj el kettőre!”	6 (29) Aki megüti egyik arcodat, annak tartsd oda a másikat is, és aki elveszi felsőruhádat, attól ne tagadd meg alsóruhádat se!	II 8. „Úgy hallottátok, hogy megmondatott: Szemet szemért, fogat fogért! Én viszont azt mondom nektek, hogy ne álljatok szembe ellenségesen a gonosz emberrel! Ellenkezőleg: Aki megüti a jobb arcodat, annak fordítsd oda a másikat is! Ha valaki pereskedni akar veled, és el akarja venni az alsó ruhádat, annak add oda a felsőt is! És ha valaki egy mérföldnyi szolgálatra kényszerít, azzal menj el kettőre! – Ne viszonozzátok a rosszat, sőt tegyetek valami jót a gonosz emberrel!”	
	5 (43) „Úgy hallottátok, hogy megmondatott: »Szeresd embertársadat« és gyűlöld ellenségedet! (44) Én viszont azt mondom nektek: Szeressétek ellenségeiteket, és imádkozzatok üldözőitekért, (45) hogy így fiaivá váljatok mennyei Atyátoknak, mivel ő olyan, aki fölkelti napját gonoszokra és jókra, és esőt küld igazaknak és igaztalanoknak! (46) Ha ugyanis csak azokat szeretitek, akik szeretnek titeket, mi lesz a fizetségetek? Nemde ugyanezt teszik a vámosok is? (47) És ha csupán testvéreiteket köszöntitek, mi különlegeset tesztek? Nemde ugyanezt teszik a pogányok is?” (48) „Ti tehát legyetek olyan teljesek, amilyen teljes menynyei Atyátok!”	6 (32) Ha csak azokat szeretitek, akik szeretnek titeket, miféle jóság lakik bennetek? Hiszen a bűnösök is szeretik azokat, akik szeretik őket! (33) És ha csak azokkal tesztek jót, akik jót tesznek veletek, miféle jóság lakik bennetek? Hiszen a bűnösök is ugyanezt teszik! (34) És ha csak azoknak adtok kölcsön pénzt, akiktől remélitek, hogy meg is kapjátok, miféle jóság lakik bennetek? A bűnösök is kölcsönöznek a bűnösöknek, hogy ugyanannyit kapjanak vissza. (35) Inkább ellenségeiteket szeressétek, velük tegyetek jót, és nekik kölcsönözzetek, semmit sem remélve vissza: Akkor nagy lesz a »fizetségetek«, és a Magasságbeli fiai lesztek, mert ő jóságos a hálátlanok és gonoszok iránt is. (36) Váljatok olyan irgalmassá, mint amilyen irgalmas a ti Atyátok is!”	II 9. „Úgy hallottátok, hogy megmondatott: Szeresd embertársadat, és gyűlöld ellenségedet! Én viszont azt mondom nektek: Szeressétek ellenségeiteket, és imádkozzatok üldözőitekért, hogy így hasonlóvá váljatok mennyei Atyátokhoz, mivel ő olyan, aki fölkelti napját gonoszokra és jókra, és esőt küld igazaknak és igaztalanoknak! Ha ugyanis csak azokat szeretitek, akik szeretnek titeket, micsoda jóság ez? Nemde ugyanezt teszik a bűnösök is? Ti tehát váljatok olyan irgalmassá, amilyen irgalmas a ti mennyei Atyátok!”	
				
	6 (1) „Ügyeljetek arra, hogy jótetteiteket ne az emberek szeme láttára műveljétek, azért, hogy megbámuljanak titeket! Ha mégis ezt teszitek, nem kaptok »fizetséget« mennyei Atyátoktól.” (2) „Amikor tehát irgalmas adományt adsz, ne kürtölj magad előtt, ahogyan a színészek teszik a zsinagógákban és az utcákon, hogy az emberek dicsőítsék őket! Ámen, mondom nektek, megkapták fizetségüket. (3) Ha te adsz irgalmas adományt, ne tudja a bal kezed, mit cselekszik a jobb, (4) hogy irgalmas adományod rejtve legyen! Akkor Atyád, aki a rejtekben is lát, »megfizet« majd neked.”		III 1. „Ügyeljetek arra, hogy jótetteiteket ne az emberek szeme láttára műveljétek, azért, hogy megbámuljanak titeket! Ha mégis ezt teszitek, nem kaptok elismerést mennyei Atyátoktól. Amikor tehát adományt adsz, ne kürtöld szét, ahogyan a színészkedők teszik, hogy az emberek dicsérjék őket! Mondom neked, megkapták fizetségüket. Ha te segítesz a rászorulókon, ne tudja a bal kezed, mit cselekszik a jobb, hogy jótékonyságod rejtve legyen! Akkor elnyered majd a rejtekben is látó Atyád tetszését.”	
	6 (5) „És amikor imádkoztok, ne legyetek olyanok, mint a színészek, mert ők kedvelik, ha a zsinagógákban és az utak sarkán megállva imádkozhatnak, hogy feltűnjenek az embereknek. Ámen, mondom nektek, megkapták fizetségüket. (6) Ha te akarsz imádkozni, menj be a kamrádba, zárd be az ajtódat, és úgy imádkozzál a rejtekben lévő Atyádhoz! Akkor Atyád, aki a rejtekben is lát, »megfizet« majd neked.”		III 2. „És amikor imádkoztok, ne legyetek olyanok, mint a színészkedők, mert ők szeretik, ha a templomban vagy zarándoklaton látványosan imádkozhatnak, és így feltűnhetnek az embereknek. Mondom nektek, megkapták fizetségüket. Ha imádkozni akarsz, menj be a kamrádba, zárd be az ajtót, és úgy imádkozzál a rejtekben lévő Atyádhoz! Akkor elnyered majd a rejtekben is látó Atyád tetszését.”	
	6 (7) „Amikor pedig imádkoztok, ne hajtogassátok folyton ugyanazt, mint a pogányok! Ők ugyanis úgy vélekednek, hogy sok beszédükért hallgatja meg őket az istenség. (8) Ne legyetek tehát hozzájuk hasonlóvá, hiszen Atyátok tudja, mire van szükségetek, még mielőtt kérnétek őt.” (9) „Ti tehát így imádkozzatok: Atyánk a mennyekben! Szenteltessék meg a neved: (10) jöjjön el az országod: legyen meg az akaratod, amint a mennyben, úgy a földön is! (11) Egy napra való kenyerünket add meg nekünk ma! (12) Engedd el tartozásainkat, amint mi is elengedtük azokat a nekünk tartozóknak! (13) Ne vigyél bele minket próbatételbe, hanem szabadíts meg a gonosztól!”		III 3. „Amikor pedig imádkoztok, ne hajtogassátok folyton ugyanazt, mint a pogányok! Ők ugyanis úgy vélekednek, hogy sok beszédükért hallgatja meg őket az istenség. Ne legyetek tehát hozzájuk hasonlóvá, hiszen Atyátok tudja, mire van szükségetek, még mielőtt kérnétek őt. Ti tehát így imádkozzatok: Jó Atyánk! Bárcsak mindenki elismerne téged: bárcsak eljönne a te világod, a Szeretet Világa – azáltal, hogy megvalósítjuk tervedet az emberrel! Egy napra való kenyerünket add meg nekünk ma! Engedd el tartozásainkat, amint mi is elengedjük azokat a nekünk tartozóknak! Erősíts meg minket, hogy ellen tudjunk állni a kísértéseknek, és így szabadíts meg a gonosztól!”	
	6 (19) „Ne halmozzatok fel magatoknak kincseket a földön, ahol moly és rozsda emészti el azokat, és ahol tolvajok törnek be, és lopnak! (20) Inkább halmozzatok fel magatoknak kincseket a mennyben, ahol sem moly, sem rozsda nem emészti el azokat, és ahol sem be nem törnek, sem nem lopnak! (21) Mert ahol a kincsed van, ott lesz a szíved is!”	12 (33b) Készítsetek magatoknak olyan pénztartókat, amelyek nem öregednek el, maradandó kincset Istennél, ahol tolvaj nem jut közelébe, és moly sem teszi tönkre! (34) »Ahol a kincsetek, ott lesz a szívetek is.«”	III 4. „Ne halmozzatok fel magatoknak földi kincseket, amelyek tönkremennek vagy ellopják őket! Inkább halmozzatok fel magatoknak kincseket jótettekből: azokat nem veszíthetitek el! És ne feledjétek: Ahol a kincsetek van, ott lesz a szívetek is!”	
	6 (24) „Senki sem képes két úrnak szolgálni: ugyanis vagy gyűlölni fogja az egyiket, és szeretni a másikat, vagy ragaszkodni fog az egyikhez, és meg fogja vetni a másikat. Nem vagytok képesek Istent is szolgálni, meg a mammont is.”	16 (13) „Egyetlen szolga sem képes két úrnak szolgálni: ugyanis vagy gyűlölni fogja az egyiket, és szeretni a másikat, vagy ragaszkodni fog az egyikhez, és meg fogja vetni a másikat. Nem vagytok képesek Istent is szolgálni, meg a mammont is.”	III 5. „Senki sem képes két úrnak szolgálni: ugyanis vagy gyűlölni fogja az egyiket, és szeretni a másikat, vagy ragaszkodni fog az egyikhez, és meg fogja vetni a másikat. Nem vagytok képesek Istent is szolgálni, meg a Pénzt is.” 	
	6 (26) „Nézzétek meg az ég madarait! Sem nem vetnek, sem nem aratnak, sem csűrökbe nem gyűjtenek, mennyei Atyátok mégis táplálja őket. Nem értek-e ti sokkal többet náluk? (27) Ki az közületek, aki képes akár csak egy arasznyival is megtoldani létezését azáltal, hogy tépelődik? (28) A ruházat miatt pedig miért tépelődtök? Vegyétek észre a mező liliomait, hogyan növekednek! Nem fáradoznak, és nem is fonnak! (29) De azt mondom nektek: Salamon minden pompájában sem volt úgy felöltözve, mint egy ezek közül. (30) Ám ha Isten ilyen előkelően ölözteti a füvet, amely ma a mezőn áll, holnap meg kemencébe vetik, nem sokkal inkább titeket, csekély bizalmúak?”	12 (22) „Ne tépelődjetek az életetek miatt, hogy mit egyetek, se a testetek miatt, hogy mibe öltözködjetek, (23) az élet ugyanis több az ételnél, s a test a ruházatnál! (24) Figyeljétek meg a hollókat! Sem nem vetnek, sem nem aratnak, sem kamrájuk, sem csűrjük nincsen, Isten mégis táplálja őket. Mennyivel többet értek ti a madaraknál! (25) Ki az közületek, aki képes akár csak egy arasznyival is megtoldani a létezését azáltal, hogy tépelődik? (26) Ha tehát a legcsekélyebbre sem vagytok képesek, miért tépelődtök a többi miatt? (27) Figyeljétek meg a liliomokat! Sem nem fonnak, sem nem szőnek! De azt mondom nektek: Salamon minden pompájában sem volt úgy felöltözve, mint egy ezek közül. (28) Ám ha Isten ilyen előkelően öltözteti a füvet, amely ma a mezőn áll, holnap meg kemencébe vetik, mennyivel inkább titeket, csekély bizalmúak!”	III 6. „Nézzétek meg az ég madarait! Sem nem vetnek, sem nem aratnak, sem csűrökbe nem gyűjtenek, mennyei Atyátok mégis táplálja őket. Nem értek-e ti sokkal többet náluk? Figyeljétek meg a mező liliomait, hogyan növekednek! Nem fáradoznak, és nem is fonnak! De azt mondom nektek: Salamon király minden pompájában sem volt úgy felöltözve, mint egy ezek közül. Ám ha Isten ilyen előkelően öltözteti a mező virágát, amely ma virít, holnap meg kemencébe vetik, nem sokkal inkább törődik veletek, csekély bizalmúak?”	
	6 (31) „Ne tépelődjetek tehát, és ne mondjátok: Mit együnk? Vagy: Mit igyunk? Vagy: Mibe öltözködjünk? (32) Mindezekért ugyanis a pogány nemzetek törik magukat! A ti mennyei Atyátok ugyanis tudja, hogy mindezekre szükségetek van. (33) Mindenekelőtt Isten országára és az ő igazságosságára irányuljon törekvésetek, s akkor mindezeket Isten majd hozzáadja nektek.”	12 (29) „Ti ne azt kutassátok, mit egyetek, vagy mit igyatok, és ne legyetek felfuvalkodottak: (30) mindezekért ugyanis a világ pogány nemzetei törik magukat! A ti Atyátok viszont tudja, hogy szükségetek van ezekre. (31) Ehelyett inkább az Ő országára irányuljon törekvésetek, s akkor mindezeket Isten majd hozzáadja nektek.”	III 7. „Ne tépelődjetek tehát, és ne mondjátok: Mit együnk? Vagy: Mit igyunk? Vagy: Mibe öltözködjünk? Mindezekért ugyanis a pogányok törik magukat! A ti mennyei Atyátok ugyanis tudja, hogy ezekre szükségetek van. Mindenekelőtt a Szeretet Világára irányuljon törekvésetek, és Isten jóságát igyekezzetek követni – akkor Isten mindent hozzáad majd nektek, amire szükségetek van.”	
	7 (3) „Miért nézed a szálkát testvéred szemében? A gerendát pedig, amely a te szemedben van, nem veszed észre? (4) Vagy hogyan mondhatod testvérednek: »Hadd húzzam ki szemedből a szálkát!«, amikor, íme, a te szemedben van a gerenda? (5) Te színész! Vesd ki előbb a gerendát a szemedből, akkor majd elég tisztán látsz ahhoz, hogy kivedd testvéred szeméből a szálkát!”	6 (41) „Miért nézed a szálkát testvéred szemében? A gerendát pedig, amely a saját szemedben van, nem veszed észre? (42) Hogyan vagy képes azt mondani testvérednek: »Testvérem, hadd húzzam ki szemedből a szálkát!«, holott magad nem látod szemedben a gerendát? Te színész! Vesd ki előbb szemedből a gerendát, akkor majd elég tisztán látsz ahhoz, hogy kivedd testvéred szeméből a szálkát!”	III 8. „Miért nézed a szálkát testvéred szemében? A gerendát pedig, amely a te szemedben van, nem veszed észre? Vagy hogyan mondhatod embertársadnak: Hadd húzzam ki szemedből a szálkát!, amikor a te szemedben gerenda van? Te színlelő! Vesd ki előbb a gerendát a szemedből, akkor majd elég tisztán látsz ahhoz, hogy kivedd testvéred szeméből a szálkát!”	
	7 (15) „Óvakodjatok a hamis prófétáktól, akik báránynak öltözve jönnek hozzátok, belül azonban ragadozó farkasok!”		III 9. „Óvakodjatok a hamis tanítóktól, akik báránynak öltözve jönnek hozzátok, belül azonban ragadozó farkasok!”	
	7 (6) „Ne rakjatok a kutyákra arany- vagy ezüstkarikát, és ne aggassátok gyöngyfüzéreiteket a disznók orrára, nehogy lábukkal széttapossák azokat, és megfordulván széttépjenek titeket!”		III 10. „Ahogy a kutyák nyakába nem raknak arany vagy ezüst nyakláncot, és a disznók orrára nem aggatnak gyöngyfüzért – ti is becsüljétek meg kincseteket: hogy a Szeretet Világába tartozhattok!	
	7 (21) „Nem mindaz megy be a Mennyek országába, aki azt mondja nekem: »Uram, Uram!«, hanem csak az, aki teszi mennyei Atyám akaratát. (24) „Tehát mindaz, aki hallgatja ezeket a szavaimat, és tettekre is váltja őket, hasonlatos az okos emberhez, aki kősziklára építette házát. (25) Amikor aztán esett az eső, és jöttek az árvizek, viharos szelek fújtak és nekicsapódtak annak a háznak, az nem dőlt össze, mert kősziklára volt alapozva. (26) Viszont mindaz, aki hallgatja ezeket a szavaimat, de nem váltja tettekre őket, hasonlatos az ostoba emberhez, aki homokra építette házát. (27) Amikor aztán esett az eső, és jöttek az árvizek, és fújtak a viharos szelek, és beleütköztek abba a házba, az összedőlt, és nagy volt a romlása.”	6 (46) „Miért szólítotok így: »Uram, Uram!«, ha nem teszitek azt, amit mondok? (47) Megmutatom nektek, kihez hasonlít mindaz, aki hozzám jön, hallgatja szavaimat, és tettekre is váltja őket. (48) Ahhoz a házépítő emberhez hasonlít, aki leásott, vagyis mélyre hatolt, és kősziklára helyezte el az alapot. Amikor aztán áradás lett, az ár nekiverődött annak a háznak, de nem volt rá ereje, hogy megingassa, mivel jól volt megépítve. (49) Aki viszont meghallotta, de tettekre nem váltja, ahhoz a házépítő emberhez hasonlít, aki alap nélkül, a földre építette házát. Annak is nekiverődött az ár, és rögtön összedőlt, és nagy lett a romlása annak a háznak.”	III 11. „Figyelmeztetlek titeket: Nem az megy be a Szeretet Világába, aki urának szólít és fölmagasztal engem, hanem csak az, aki megteszi mennyei Atyánk akaratát. Ezért mindaz, aki hallgatja a szavaimat, de nem váltja tettekre őket, hasonlatos az ostoba emberhez, aki homokra építette házát. Amikor aztán fújtak a viharos szelek, esett az eső, jött az árvíz, és nekizúdult a háznak, az összedőlt, és nagy romhalmaz lett.”	
1 (22) Hallgatói megdöbbentek tanítása miatt, mert úgy tanította őket, mint akinek hatalma van, nem pedig úgy, mint az írástudók.	7 (28) És történt, hogy amikor Jézus bevégezte ezeket a szavakat, a tömeg megdöbbent tanításán, (29) mert úgy tanította őket, mint akinek hatalma van, nem pedig úgy, mint az írástudóik.	4 (32) Hallgatói megdöbbentek tanításán, mert szavának hatalma volt.	III 12. Amikor Jézus bevégezte ezeket a szavakat, a tömeg megdöbbent tanításán, mert úgy tanította őket, mint akinek hatalma van, nem pedig úgy, mint az írástudóik.	
				
2 (13) Jézus megint kiment a tóhoz, s az egész tömeg hozzá ment, ő pedig tanította őket. (14) Menet közben meglátta Lévit, Alfeus fiát, amint a vámszedőhelyen ült, és így szólt hozzá: „Kövess engem!” Mire az felkelt, és követte.	9 (9) Jézus továbbment onnan, és meglátott egy embert, aki a vámszedőhelyen ült, s akit Máténak hívtak, és így szólt hozzá: „Kövess engem!” Mire az felkelt, és követte.	5 (27) Ezután kiment, és meglátott egy Lévi nevű vámost, amint a vámszedőhelyen ült, és ezt mondta neki: „Kövess engem!” (28) Az mindent hátrahagyva felkelt, és követte őt.	IV 1. Visszatérve Kafarnaumba, meglátta Lévit, Alfeus fiát, amint a vámszedőhelyen ült, és így szólt hozzá: „Kövess engem!” Mire az felkelt, és követte.	
2 (15) Az is történt, hogy asztalnál ült az ő házában, és sok vámos és bűnös is asztalhoz ült Jézussal és tanítványaival; sokan voltak ugyanis olyan „bűnösök”, akik aztán mégis tanítványként követték őt. (16) A farizeusok közül való írástudók azonban, látván, hogy a bűnösökkel és vámosokkal eszik, ezt mondták tanítványainak: „Hogyhogy a vámosokkal és bűnösökkel eszik együtt?” (17) Amikor Jézus ezt meghallotta, így szólt hozzájuk: „Nem az erejük teljében lévőknek van szükségük orvosra, hanem azoknak, akik rosszul vannak. Nem azért jöttem, hogy »igazságosakat« hívjak meg, hanem kitaszított bűnösöket.”	9 (10) És történt, hogy amikor Jézus asztalnál ült a házban, íme, sok vámos és bűnös jött oda, és Jézussal és tanítványaival együtt szintén asztalhoz ültek. (11) Amikor a farizeusok meglátták ezt, így szóltak tanítványainak: „Miért a vámosokkal és bűnösökkel eszik a mesteretek?” (12) Ő azonban meghallotta, és ezt mondta: „Nem az erejük teljében lévőknek van szükségük orvosra, hanem azoknak, akik rosszul vannak. (13) Menjetek hát el, és tanuljátok meg, mit jelent ez: »Irgalmasságot akarok, nem pedig áldozatbemutatást!« Nem azért jöttem ugyanis, hogy »igazságosakat« hívjak meg, hanem kitaszított bűnösöket.”	5 (29) Aztán a házában nagy vendégséget rendezett neki Lévi; nagy tömeg vámos és más hasonló ember ült velük asztalhoz. (30) A farizeusok és írástudóik zúgolódtak, és így szóltak tanítványaihoz: „Miért esztek és isztok a vámosokkal és bűnösökkel?” (31) Jézus megfelelt nekik, mondván: „Nem az egészségeseknek van szükségük orvosra, hanem azoknak, akik rosszul vannak. (32) Nem azért jöttem, hogy »igazságosakat« hívjak meg, hanem bűnösöket megtérésre.”	IV 2. Majd amikor asztalnál ült a maga házában, sok vámos és bűnös is asztalhoz ült vele és tanítványaival; sokan voltak ugyanis olyanok, akik bűnösnek számítottak, aztán mégis tanítványként követték őt. A farizeusok közül való írástudók azonban, látván, hogy a bűnösökkel és vámosokkal eszik, ezt mondták tanítványainak: „Hogyhogy a vámosokkal és bűnösökkel eszik együtt a mesteretek?” Amikor Jézus ezt meghallotta, így szólt hozzájuk: „Nem az erejük teljében lévőknek van szükségük orvosra, hanem azoknak, akik rosszul vannak. Nem azért jöttem, hogy a magukat igaz embernek tartókat hívjam meg, hanem a kitaszított bűnösöket.”	
	18 (12) „Mit gondoltok? Ha egy embernek száz juha van, s közülük egy eltévelyeg, nemde otthagyja a kilencvenkilencet a hegyeken, és elmegy, hogy megkeresse azt, amelyik eltévelygett? (13) És ha úgy adódik, hogy megtalálja, ámen, mondom nektek, jobban örül neki, mint a kilencvenkilencnek, amely nem tévelygett el. (14) Ugyanígy mennyei Atyátok sem akarja, hogy csak egy is elvesszen a kicsik közül.”	15 (3) Erre ezt a példázatot mondta nekik: (4) „El tudjátok képzelni, hogy ha közületek egy embernek száz juha van, és elveszít közülük egyet, nem hagyja ott a kilencvenkilencet a pusztában, nem megy az elveszett után, amíg meg nem találja? (5) És ha megtalálta, örvendezve a vállára veszi, (6) és hazamenvén, összehívja barátait és szomszédjait, és azt mondja nekik: »Örüljetek együtt velem, mert megtaláltam az elveszett juhomat!« (7) Mondom nektek, a mennyben ugyanígy nagyobb öröm lesz egy megtérő bűnös miatt, mint kilencvenkilenc »igaz« miatt, akiknek nincs szükségük megtérésre. (8) Vagy ki az az asszony, akinek ha tíz drachmája van, és elveszít egy drachmát, nem gyújt mécsest, nem söpri ki a házat, és nem keresi gondosan, amíg meg nem találja? (9) És ha megtalálta, összehívja barátnőit és szomszédasszonyait, és azt mondja: »Örüljetek együtt velem, mert megtaláltam az elveszett drachmát!« (10) Mondom nektek, ugyanígy örülnek majd Isten angyalai egy megtérő bűnösnek.”	IV 3. Példázatot is mondott nekik erről: „El tudjátok képzelni, hogy ha közületek valakinek száz juha van, és elveszít közülük egyet, nem hagyja ott a kilencvenkilencet a pusztában, nem megy az elveszett után, amíg meg nem találja? És ha megtalálta, örvendezve a vállára veszi, és hazamenvén, összehívja barátait és szomszédjait, és azt mondja nekik: Örüljetek együtt velem, mert megtaláltam az elveszett juhomat! – Mondom nektek, Isten öröme ugyanígy nagyobb lesz egy megtérő bűnös miatt, mint kilencvenkilenc állítólagos igaz miatt, aki úgy véli, hogy nincs szüksége megtérésre. Vagy ki az az asszony, akinek ha tíz drachmája van, és elveszít egyet, nem gyújt mécsest, nem söpri ki a házat, és nem keresi gondosan, amíg meg nem találja? És ha megtalálta, összehívja barátnőit és szomszédasszonyait, és azt mondja: Örüljetek együtt velem, mert megtaláltam az elveszett drachmát! – Mondom nektek, ugyanígy örülnek majd Isten angyalai egyetlen megtérő bűnösnek.”	
		18 (9) Egyeseknek pedig, akik azt képzelték magukról, hogy ők igazak, és a többieket semmibe vették, a következő példázatot mondta: (10) „Két ember ment fel a templomba imádkozni: Az egyik farizeus volt, a másik vámos. (11) A farizeus szembeötlően megállt, és így imádkozott: »Istenem, hálát adok neked azért, hogy nem vagyok olyan, mint a többi ember: zsivány, csaló, házasságtörő – vagy mint ez a vámos is… (12) Hálát adok azért is, hogy hetente kétszer böjtölök, és tizedet adok mindenből, amit szerzek.« (13) A vámos viszont távol állt, szemét sem merte az égre emelni, hanem a mellét verte, és így szólt: »Istenem, engesztelődj meg irántam, bűnös iránt.« (14a) Mondom nektek: Emez úgy ment le a házába, hogy Istennek tetszővé vált, a másik nem. 	IV 4. Más alkalommal pedig ezt a példázatot mondta azoknak, akik azt képzelték magukról, hogy ők igazak, és a többieket semmibe vették: „Két ember ment fel a templomba imádkozni: Az egyik farizeus volt, a másik vámos. A farizeus szembeötlően megállt elöl, és így imádkozott: Istenem, hálát adok neked azért, hogy nem vagyok olyan, mint a többi ember: zsivány, csaló, házasságtörő – vagy mint ez a vámos is… Hálát adok azért is, hogy hetente kétszer böjtölök, és tizedet adok mindenből, amit szerzek. A vámos viszont hátul állt, szemét sem merte az égre emelni, hanem a mellét verte, és így szólt: Istenem, engesztelődj meg irántam, bűnös iránt. – Mondom nektek: Ez úgy ment le a házába, hogy Istennek tetszővé vált, a másik nem.”	
2 (18) Keresztelő János tanítványai és a farizeusok böjtölő emberek voltak. Elmentek hozzá, és azt mondták neki: „Miért van az, hogy János tanítványai és a farizeusok böjtölnek, akik viszont neked lettek közülük tanítványaid, nem böjtölnek?” (19) Jézus erre azt  felelte nekik: „Vajon böjtölhet-e a násznép, ha a vőlegény velük van a lakodalmas teremben? Amíg körükben tartózkodik a vőlegény, nem böjtölhetnek. (20) Jönnek azonban olyan napok, amikor erővel elragadják tőlük a vőlegényt, akkor majd böjtölnek, azon a napon.” (21) „Senki sem varr öreg ruhára nyers szövetből foltot; de ha mégis, akkor az új a réginek ép részét is eltépi, és még rosszabb szakadás támad. (22) Senki sem tölt új bort régi tömlőkbe; de ha mégis, akkor a bor szétszakítja a tömlőket, s a bor is veszendőbe megy, meg a tömlők is. Nem! Új bort új tömlőkbe!”	9 (14) Akkor odamentek hozzá János tanítványai, és így szóltak: „Miért van az, hogy mi és a farizeusok sokat böjtölünk, a te tanítványaid viszont nem böjtölnek?” (15) Jézus erre azt felelte nekik: „Vajon bánkódhat-e a násznép, amíg velük van a vőlegény? Jönnek azonban olyan napok, amikor erővel elragadják tőlük a vőlegényt, akkor majd böjtölnek.” (16) „Senki sem tesz öreg ruhára nyers szövetből foltot, a toldás ugyanis kiszakít egy részt a ruhából, és még rosszabb szakadás támad. (17) És nem töltenek új bort régi tömlőkbe; ha pedig mégis, akkor a tömlők szétszakadnak, a bor kiömlik, és tömlők is veszendőbe mennek; hanem az új bort új tömlőkbe töltik, így mindkettő megmarad.”	5 (33) Azok ... így szóltak hozzá: „Keresztelő János tanítványai sűrűn böjtölnek és végeznek könyörgéseket, ahogyan a farizeusok tanítványai is, akik viszont neked lettek tanítványaid, esznek és isznak. (34) Jézus viszont így szólt hozzájuk: „Vajon képesek vagytok-e böjtre fogni a násznépet, ha a vőlegény velük van a lakodalmas teremben? (35) Jönnek azonban olyan napok, amikor erővel elragadják tőlük a vőlegényt, akkor majd böjtölnek, azokban a napokban.” (36) Példázatot is mondott nekik: „Senki sem hasít ki új ruhából foltot, hogy rávarrja a régi ruhára; de ha mégis, akkor az újat is eltépi, és a régihez sem illik az újból való folt. (37) Senki sem tölt új bort régi tömlőkbe; de ha mégis, akkor az új bor szétszakítja a tömlőket, és maga az új bor is kiömlik, meg a tömlők is veszendőbe mennek. (38) Nem! Új bornak új tömlőkbe kell kerülnie! (39) Ám senki sem akar újat inni, ha óbort ivott. Azt mondja ugyanis: »A régi jótékonyabb!«”	IV 5. Keresztelő János tanítványai és a farizeusok böjtölő emberek voltak. Elmentek hozzá, és azt mondták neki: „Miért van az, hogy mi és a farizeusok böjtölünk, a tanítványaid viszont nem böjtölnek?” Jézus erre azt felelte nekik: „Vajon böjtölhet-e Isten népe, ha egyszer Isten jelen van körében?” Majd hozzátette: „Senki sem varr öreg ruhára nyers szövetből foltot; de ha mégis, akkor az új a réginek ép részét is eltépi, és még rosszabb szakadás támad. Senki sem tölt új bort régi tömlőkbe; de ha mégis, akkor a bor szétszakítja a tömlőket, s a bor is veszendőbe megy, meg a tömlők is. Nem! Az új bor új tömlőkbe való!”	
	11 (7) Miután azok elmentek, Jézus így kezdett beszélni a tömegnek Jánosról: „Mi célból mentetek ki a pusztába? Azért, hogy megbámuljatok egy szél ingatta nádszálat? (8) Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy puha ruházatba öltözött embert lássatok? Nézzétek csak! Akik puha ruhákat hordanak, királyok lakhelyén vannak. (9) Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy prófétát lássatok? Igen, mondom nektek, prófétánál is nagyobbat akartatok látni, (10) mivel úgy véltétek: »Ez az, akiről meg van írva: Íme, én elküldöm előtted követemet, aki elkészíti majd utadat!« (11) Ámen, mondom nektek: az aszszonytól születettek között nem támadt nagyobb Keresztelő Jánosnál, de aki a legkisebb a Mennyek országában, nagyobb nála.”	7 (24) Miután János követei elmentek, Jézus így kezdett beszélni a tömegnek Jánosról: „Mi célból mentetek ki a pusztába? Azért, hogy megbámuljatok egy szél ingatta nádszálat? (25) Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy puha ruházatba öltözött embert lássatok? Nézzétek csak! Akik pompás ruházatban járnak és fényűzésben élnek, királyi palotákban vannak. (26) Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy prófétát lássatok? Igen, mondom nektek, prófétánál is nagyobbat akartatok látni, (27) mivel úgy véltétek: »Ez az, akiről meg van írva: Íme, elküldöm előtted követemet, aki elkészíti majd utadat!« (28) Mondom nektek: Asszonyok szülöttei közül senki sem nagyobb Jánosnál, de aki a legkisebb Isten országában, nagyobb nála.”	IV 6. Azután így kezdett beszélni a tömegnek Jánosról: „Mi célból mentetek ki a pusztába? Azért, hogy megbámuljatok egy szél ingatta nádszálat? Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy puha ruházatba öltözött embert lássatok? Nézzétek csak! Akik pompás ruházatban járnak és fényűzésben élnek, királyi palotákban laknak. Vagy mi célból mentetek ki? Azért, hogy prófétát lássatok? Igen, sőt prófétánál is nagyobbat akartatok látni. De mondom nektek: Asszonyok szülöttei közül az egyik legnagyobb János, ám aki a legkisebb a Szeretet Világában, az nagyobb nála.”	
2 (23) Az is történt, hogy Jézus szombaton ment a gabonaföldeken át, és tanítványai útközben elkezdték tépdesni a kalászokat. (24) A farizeusok erre így szóltak hozzá: „Nézd, miért tesznek szombaton olyat, ami nem megengedett?” (25) Ő ezt mondta nekik: „Sohasem olvastátok, mit tett Dávid, amikor szükséget szenvedett, és ő meg a vele lévők is éheztek? (26) Hogy Abjátár főpap idején hogyan ment be Isten házába, és ette meg a szent hely asztalára kitett kenyereket, amelyeket csak a papoknak szabad megenniük, s hogyan adott belőlük azoknak is, akik vele voltak?” (27) Majd azt mondta nekik: „A szombat lett az emberért, nem pedig az ember a szombatért, tehát az Emberfia Ura a szombatnak is.”	12 (1) Abban az időben Jézus szombati napon gabonaföldeken ment át; tanítványai megéheztek, és elkezdtek kalászokat tépni és enni. (2) Meglátták ezt a farizeusok, és így szóltak hozzá: „Nézd csak, tanítványaid olyat tesznek, amit szombaton nem szabad tenni!” (3) De ő ezt mondta nekik: „Nem olvastátok, mit tett Dávid, amikor a vele lévőkkel együtt megéhezett? (4) Hogyan ment be Isten házába, és ette meg a szent hely asztalára kitett kenyereket, amelyeket nem volt szabad megennie sem neki, sem a vele lévőknek, hanem csak a papoknak? (5) Vagy nem olvastátok a törvényben, hogy szombaton a papok a templomban megszegik a szombatot, és mégsem vétkesek? (6) Én viszont azt mondom nektek, hogy a templomnál nagyobb van itt! (7) Ha pedig felismertétek volna, mit jelent: »Irgalmasságot akarok, nem pedig áldozatbemutatást! «, nem ítéltétek volna el azokat, akik nem vétkesek. (8) Ura ugyanis a szombatnak az Emberfia.”	6 (1) Történt pedig, hogy egy szombaton bevetett földeken ment keresztül; tanítványai kalászokat tépdestek, és kezükkel elmorzsolva eszegették. (2) Némelyek a farizeusok közül ezt mondták: „Miért teszitek azt, amit szombaton nem szabad?” (3) Jézus megfelelt nekik: „Hát nem olvastátok, mit tett Dávid, amikor ő meg a vele lévők is megéheztek? (4) Hogyan ment be Isten házába, fogta és ette meg a szent hely asztalára kitett kenyereket, amelyeket csak a papoknak szabad megenniük, sőt a vele lévőknek is adott?” (5) Aztán ezt mondta nekik: „Ura a szombatnak az Emberfia.”	IV 7. Történt, hogy Jézus szombati napon gabonaföldeken ment át, és tanítványai útközben elkezdték tépdesni a kalászokat. A farizeusok erre így szóltak hozzá: „Nézd, miért tesznek szombaton olyat, ami nem megengedett?” Ő azonban ezt mondta nekik: „A szombat lett az emberért, nem pedig az ember a szombatért.”	
3 (1) Majd ismét bement a zsinagógába. Volt ott egy béna kezű ember. (2) Figyelték őt, vajon meggyógyítja-e szombaton, hogy ha igen, akkor vádat emeljenek ellene. (3) Akkor így szólt a sorvadt kezű emberhez: „Állj ki középre!” (4) És ezt mondta nekik: „Megengedett dolog-e szombaton jót tenni vagy rosszat tenni, életet megmenteni vagy megölni?” Azok azonban hallgattak. (5) Ekkor haraggal végignézett rajtuk, és mivel részvétet érzett irántuk, szomorú volt szívük megkövesedettsége miatt. Aztán így szólt az emberhez: „Nyújtsd ki a kezedet!” Az kinyújtotta, és rendbe jött a keze. (6) A farizeusok kimentek, és azonnal tanácskozást tartottak ellene a Heródes-pártiakkal arról, hogyan pusztítsák el.	12 (9) Majd eltávozott onnan, és bement a zsinagógájukba. (10) És íme, volt ott egy béna kezű ember. Megkérdezték tőle, hogy azután vádat emelhessenek ellene: „Szabad-e szombaton gyógyítani?” (11) Ő pedig ezt mondta nekik: „Ki az az ember közületek, akinek ha van egy juha, és az szombaton verembe esik, nem ragadja meg, és nem állítja talpra? (12) Mennyivel többet ér hát az ember a juhnál? Ezért szabad szombaton jót tenni.” (13) Akkor így szólt az emberhez: „Nyújtsd ki a kezedet!” Az kinyújtotta, és rendbe jött a keze, és olyan egészséges lett, mint a másik. (14) A farizeusok pedig kimentek, és tanácskozást tartottak ellene arról, hogyan pusztítsák el.	6 (6) Történt pedig egy másik szombaton, hogy bement a zsinagógába, és tanított. Volt ott egy jobb kezére béna ember. (7) Az írástudók és a farizeusok pedig figyelték őt, vajon gyógyít-e szombaton, hogy találjanak valamit, amivel vádolhatják (8) Ő azonban tudta, miket fontolgatnak, így szólt hát a béna kezű emberhez: „Kelj fel, és állj középre!” Az felkelt, és odaállt. (9) Jézus ekkor így szólt hozzájuk: „Kérdezem tőletek: Vajon megengedett dolog-e szombaton jót tenni vagy rosszat tenni, életet megmenteni vagy elveszejteni?” (10) Ekkor végignézett mindannyiukon, és ezt mondta az embernek: „Nyújtsd ki a kezedet!” Az megtette, és rendbe jött a keze. (11) Azok pedig megteltek esztelenséggel, és arról beszéltek egymás között, hogy mit tegyenek Jézussal.	IV 8. Majd ismét elment a zsinagógába. Volt ott egy béna kezű ember. A farizeusok figyelték őt, vajon meggyógyítja-e szombaton, hogy ha igen, akkor vádat emeljenek ellene. Akkor így szólt a sorvadt kezű emberhez: „Állj ki középre!” Aztán megkérdezte a farizeusokat: „Szabad-e jót tenni szombaton? Hát rosszat? Életet menteni? Vagy ölni? Ki az közületek, aki szombat napján is azonnal ki nem húzza a fiát vagy akár csak az ökrét, ha az kútba esik?” Azok azonban hallgattak. Ekkor haraggal végignézett rajtuk, de mivel részvétet is érzett irántuk, szomorú volt szívük keménysége miatt. Aztán így szólt az emberhez: „Nyújtsd ki a kezedet!” Az kinyújtotta, és rendbe jött a keze. A farizeusok kimentek, és azonnal tanácskozást tartottak ellene a Heródes-pártiakkal arról, hogyan pusztítsák el.	
3 (13) Ezután felment egy hegyre, és magához hívta azokat, akiket ő maga akart, s azok odamentek hozzá. (14) Tizenkettőt jelölt ki arra – apostoloknak is nevezve őket –, hogy vele legyenek, és hogy elküldje őket Isten országának hirdetésére, (15) és hatalmuk legyen meggyógyítani a betegségeket és kiűzni a démonokat. (16) Kijelölte tehát a tizenkettőt: Simont, akinek a Péter nevet adta, (17) továbbá Jakabot, Zebedeus fiát, és Jánost, és a Mennydörgés fiai nevet adta nekik, (18) azután Andrást, Fülöpöt, Bertalant, Mátét, Tamást, Jakabot, Alfeus fiát, Tádét, Simont, a kananeust, (19) valamint a karióti férfit, Júdást, aki aztán kiszolgáltatta őt.	10 (1) Majd magához hívta tizenkét tanítványát, és hatalmat adott nekik a meg nem tisztult szellemeken, hogy kiűzzék őket, és kezeljenek minden betegséget és gyengeséget. (2) A tizenkét apostol neve pedig ez: az első Simon, akit Péternek hívnak, majd András, a testvére, továbbá Jakab, Zebedeus fia és a testvére, János, (3) azután Fülöp és Bertalan, Tamás és Máté, a vámos, Jakab, Alfeus fia és Tádé, (4) Simon, a kananeus és Júdás, aki karióti férfi, aki aztán kiszolgáltatta őt.	6 (12) Történt pedig azokban a napokban, hogy kiment egy hegyre imádkozni, és az egész éjszakát Istenhez imádkozással töltötte. (13) Amikor aztán nappal lett, odahívta magához tanítványait, és kiválasztott közülük tizenkettőt, akiket apostoloknak is elnevezett: (14) Simont, akit elnevezett Péternek is, aztán Andrást, a testvérét, továbbá Jakabot és Jánost, és Fülöpöt meg Bertalant, (15) Mátét meg Tamást, Jakabot, Alfeus fiát, meg a zelótának nevezett Simont, és Júdást, Jakab fiát, valamint a karióti férfit, Júdást, aki árulóvá lett.	IV 9. Ezután felment egy hegyre, és magához hívta azokat, akiket ő maga akart, s azok odamentek hozzá. Tizenkettőt jelölt ki arra, hogy vele legyenek, és hogy elküldje őket a Szeretet Világának hirdetésére, és hatalmuk legyen meggyógyítani a betegségeket és kiűzni a tisztátalan szellemeket. Kijelölte tehát a tizenkettőt: Simont, akinek a Péter, azaz Kőszikla nevet adta, továbbá Jakabot, Zebedeus fiát, és Jánost, és a Mennydörgés fiai nevet adta nekik, azután Andrást, Fülöpöt, Bertalant, Mátét, Tamást, Jakabot, Alfeus fiát, Tádét, Simont, az egykori zelótát, valamint a karióti férfit, Júdást, aki aztán kiszolgáltatta őt.	
3 (20) Azután hazatért Kafaraumba. Ott ismét összegyűlt a tömeg, úgyhogy még enni sem tudtak. (22) Azok az írástudók pedig, akik Jeruzsálemből jöttek le Galileába, azt mondták: „Belzebub van benne, és a démonok fejedelmének segítségével űzi ki a démonokat.” (21) Amikor övéi ezt meghallották, elmentek, hogy hatalmukba kerítsék és hazavigyék, azt mondták ugyanis, hogy csak magán kívül van.	12 (22) Akkor egy rossz szellemektől megszállt, vak és néma embert vittek oda hozzá; ő meggyógyította, úgyhogy a néma beszélt és látott. (23) Az egész tömeg magán kívül volt, és ezt mondta: „Nemde ez Dávid fia?” (24) Amikor a farizeusok meghallották ezt, így szóltak: „Ez nem űzi ki a démonokat, legfeljebb Belzebubnak, a démonok fejedelmének segítségével!”	11 (14) Éppen egy néma démont űzött ki, s történt, hogy amikor kiment a démon, a néma megszólalt. A tömeg elcsodálkozott. (15) Közülük egyesek azonban ezt mondták: „Belzebubnak, a démonok fejedelmének segítségével űzi ki a démonokat.”	IV 10. Azután hazatért Kafarnaumba. Ott ismét összegyűlt a tömeg, úgyhogy még enni sem tudtak. Azok az írástudók pedig, akik Jeruzsálemből jöttek le Galileába, azt mondták: „Belzebub van benne, és a démonok fejedelmének segítségével űzi ki a démonokat.” Amikor övéi ezt meghallották, fölismerték az írástudók ítéletében rejlő életveszélyt, ezért elmentek, hogy hatalmukba kerítsék, és hazavigyék, azt hangoztatva, hogy „csak magán kívül van”.	
3 (31) Amikor anyja és fivérei megérkeztek, megálltak kívül, beküldtek valakit hozzá, és hívatták. (32) Tömeg ült körülötte, és megmondták neki: „Nézd, anyád és fivéreid és nővéreid kinn keresnek téged!” (33) Így felelt nekik: „Ki az én anyám, és kik az én fivéreim?” (34) Majd végignézett azokon, akik körben ültek körülötte, és ezt mondta: „Íme, az anyám és a fivéreim. (35) Aki ugyanis megteszi Isten akaratát, az az én fivérem és nővérem és anyám.”	12 (46) Még beszélt a tömeghez, amikor íme, anyja és fivérei álltak kinn, és beszélni akartak vele. (47) Erre valaki szólt neki: „Nézd, anyád és fivéreid kinn állnak, és beszélni akarnak veled!” (48) Ő viszont így felelt annak, aki szólt neki: „Ki az én anyám, és kik az én fivéreim?” (49) Aztán kinyújtotta kezét tanítványai felé, és így szólt: „Íme, az anyám és a fivéreim! (50) Aki ugyanis megteszi mennyei Atyám akaratát, az mind az én fivérem és nővérem és anyám.”	8 (19) Megérkezett hozzá anyja és fivérei, de a tömeg miatt nem tudtak találkozni vele. (20) Megmondták neki: „Anyád és fivéreid kinn állnak, és látni akarnak téged. (21) Ő azonban így felelt nekik: „Az én anyám és az én fivéreim azok, akik meghallgatják, és tettekre váltják Isten üzenetét.”	IV 11. Amikor anyja és fivérei megérkeztek, megálltak kívül, beküldtek valakit hozzá, és hívatták. Sokan ültek körülötte, de szóltak neki: „Nézd, anyád, fivéreid és nővéreid kinn keresnek téged!” Így felelt nekik: „Ki az én anyám, és kik az én fivéreim?” Majd végignézett azokon, akik körben ültek körülötte, és ezt mondta: „Aki megteszi Isten akaratát, az az én fivérem, nővérem és anyám.”	
				
4 (1) Ismét elkezdett tanítani a tó mellett. A legnagyobb tömeg gyűlt oda hozzá, úgyhogy hajóba szállt és a tavon ült, az egész tömeg pedig a tó partján, a földön. (2) Példázatokkal sok mindenre tanította őket, és tanítása közben ezeket mondta nekik:	13 (1) Azon a napon Jézus elment hazulról, és leült a tónál. (2) Nagy tömeg gyűlt össze köréje, úgyhogy hajóba szállt, és leült, az egész tömeg pedig a tó partján állt. (3) Példázatokkal sok mindent elmondott nekik:	8 (4) Amikor nagy tömeg jött össze, azokból is, akik városról városra odamentek hozzá, példázatban beszélt hozzájuk:	V 1. Ismét elkezdett tanítani a tó mellett. Az addigi legnagyobb tömeg gyűlt oda hozzá, úgyhogy beszállt az egyik halászbárkába, és a tavon ült, az egész tömeg pedig a tó partján, a földön. Példázatokkal sok mindenre tanította őket. Többek között ezeket mondta nekik:	
4 (3) „Hallgassátok csak! Íme, kiment a magvető vetni, (4) és az történt vetés közben, hogy némely mag az útra esett, és eljöttek a madarak, és feleszegették. (5) Mások sziklás helyre estek, ahol nem volt sok földjük, és nyomban kihajtottak, mivel nem volt mély a föld; (6) amikor azonban felkelt a nap, megperzselődtek, és mivel nem volt gyökerük, kiszáradtak. (7) Ismét mások a tövisek közé estek; a tövisek felnőttek, és megfojtották őket, így hát nem hoztak termést. (8) Mások pedig a jó földbe estek, kikeltek, nagyra nőttek és termést hoztak, és az egyik harmincszorosan, a másik hatvanszorosan, a harmadik százszorosan termett.” (9) Azután így szólt: „Akinek van füle a hallásra, hallja meg!”	13 „Íme, kiment a magvető vetni. (4) Miközben vetett, némely mag az útra esett, és eljöttek a madarak, és feleszegették. (5) Mások sziklás helyre estek, ahol nem volt sok földjük, és nyomban kihajtottak, mivel nem volt mély a föld; (6) amikor azonban felkelt a nap, megperzselődtek, és mivel nem volt gyökerük, kiszáradtak. (7) Ismét mások a tövisek közé estek; a tövisek felnőttek, és megfojtották őket. (8) Mások pedig a jó földbe estek, és termést hoztak, az egyik százszorosat, a másik hatvanszorosat, megint másik harmincszorosat. (9) Akinek van füle a hallásra, hallja meg!”	8 (5) „Kiment a magvető, hogy elvesse magját. Miközben vetett, az egyik mag az útra esett, ahol széttaposták, és az (égi) madarak feleszegették. (6) A másik sziklára esett le, kinőtt, és elszáradt, mert nem volt nedvessége. (7) Ismét másik a tövisek közé esett, vele együtt kinőttek a tövisek is, és elfojtották. (8) Ismét másik a jó földbe esett, felnőtt, és százszoros termést hozott.” Ezeket mondta, és így kiáltott: „Akinek füle van a hallásra, hallja meg!”	V 2. „Íme, kiment a magvető vetni. Némely mag az útra esett. Mások sziklás helyre estek, és mivel nem volt gyökerük, kiszáradtak. Ismét mások a tövisek közé estek; a tövisek felnőttek, és megfojtották őket. Mások pedig a jó földbe estek, és termést hoztak: az egyik harmincszorosan, a másik hatvanszorosan, a harmadik százszorosan termett.” Majd hozzátette: „Akinek van füle a hallásra, hallja meg!”	
	13 (24) Azután más példázatot tárt eléjük: „A Mennyek országával úgy áll a dolog, mint amikor egy ember jó magot vetett a szántóföldjébe, (25) de amíg az emberek aludtak, eljött az ellensége, konkolyt vetett a búza közé, majd elment. (26) Amikor aztán kihajtott a vetés, és kalászba szökkent, megmutatkozott a konkoly is. (27) Erre odamentek a gazdához a szolgái, és ezt mondták neki: »Uram, nemde jó magot vetettél a szántóföldedbe? Honnan van hát benne a konkoly?« (28) Ő pedig ezt mondta nekik: »Ellenséges ember tette ezt!« A szolgák ekkor így szóltak hozzá: »Akarod-e hát, hogy elmenjünk, és összeszedjük?« (29) De ő ezt mondta: »Nem, nehogy a konkoly összeszedésekor gyökerestül kitépjétek vele együtt a búzát is! (30) Hagyjátok mindkettőt együtt növekedni az aratásig! Aratás idején aztán majd szólok az aratóknak: Először a konkolyt szedjétek össze, és kössétek kévébe, hogy elégessék, a búzát pedig gyűjtsétek be magtáramba!«”		V 3. Azután más példázatokat tárt eléjük: „A Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint amikor egy ember jó magot vetett a szántóföldjébe. Amikor aztán kihajtott a vetés, és kalászba szökkent, megmutatkozott a konkoly is. Erre odamentek a gazdához a szolgái, és így szóltak hozzá: Akarod-e, hogy elmenjünk, és összeszedjük? De ő ezt mondta: Nem, nehogy a konkoly összeszedésekor gyökerestül kitépjétek vele együtt a búzát is! Hagyjátok mindkettőt együtt növekedni az aratásig!”	
	13 (47) A Mennyek országával megintcsak úgy vagyunk, mint azzal a kerítőhálóval, amelyet a tóba vetettek, és mindenfajta halat öszszegyűjtött; (48) amikor megtelt, kihúzták a partra, leültek, a jókat edényekbe szedték össze, a használhatatlanokat pedig kidobták. (49) Így lesz az e világi élet végén is: kimennek majd az angyalok, különválasztják az igazaktól a rosszakat, (50) és a tüzes kemencébe vetik őket: sírás és fogcsikorgatás lesz ott!”		V 4. „Hasonlóképpen: A Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint azzal a kerítőhálóval, amelyet a tóba vetettek, és mindenfajta halat összegyűjtött.”	
	18 (21) Akkor Péter odament, és ezt mondta neki: „Uram, ha testvérem vétkezik ellenem, hányszor bocsássak meg neki? Akár hétszer is?” (22) Jézus ezt mondta neki: „Nem azt mondom neked, hogy akár hétszer is, hanem azt, hogy akár hetvenszer hétszer is.”	17 (3b) „Ha testvéred bűnt követ el, erélyesen figyelmeztesd őt, és ha megtér, bocsáss meg neki ! (4) És ha naponta hétszer követ el bűnt ellened, de hétszer fordul hozzád, mondván: »Megtérek!«, bizonyára meg fogsz bocsátani neki.”	V 5. Akkor Péter közbeszólt, és megkérdezte: „Uram, ha testvérem vétkezik ellenem, hányszor bocsássak meg neki? Akár hétszer is?” Jézus ezt mondta neki: „Nem azt mondom neked, hogy akár hétszer is, hanem azt, hogy akár hetvenszer hétszer is.”	
	18 (23) „Ezért úgy áll a dolog a Mennyek országával, mint azzal a királlyal, aki számadást akart tartani szolgáival. (24) Amikor megkezdte az elszámoltatást, odavittek hozzá egyet, aki tízezer talentummal volt adósa. (25) Mivel nem volt miből megfizetnie, az úr megparancsolta, hogy adják el őt, feleségét, gyerekeit és mindenét, amije van, és így fizessék vissza tartozását. (26) A szolga a földre vetette hát magát, leborult előtte, és így szólt: »Légy türelmes hozzám, és mindent megfizetek neked!« (27) Az úr szíve megesett ezen a szolgán, elbocsátotta, és adósságát is elengedte. (28) Amikor azonban ez a szolga kiment, találkozott egyik szolgatársával, aki csak száz dénárral tartozott neki; megragadta, fojtogatta, és így szólt: »Fizesd meg, amivel tartozol!« (29) Szolgatársa ekkor a földre vetette magát, és így kérlelte: »Légy türelmes hozzám, és megfizetek neked!« (30) De az nem akarta, hanem elment, börtönbe vettette őt, amíg meg nem fizeti tartozását. (31) Amikor szolgatársai meglátták a történteket, nagyon elszomorodtak, elmentek, és jelentették uruknak mindazt, ami történt. (32) Akkor magához hívatta őt az ura, és így szólt: »Gonosz szolga, azt az egész tartozást elengedtem neked, mivel kérleltél engem. (33) Nem kellett volna-e neked is megkönyörülnöd szolgatársadon, ahogyan én is megkönyörültem rajtad?« (34) Ekkor megharagudott rá az ura, és átadta őt a hóhérsegédeknek, amíg meg nem fizeti neki egész tartozását. (35) Így tesz majd veletek mennyei Atyám is, ha mindegyiktek szívből meg nem bocsát testvérének.”		V 6. „Mert a Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint amikor egy király számadást akart tartani szolgáival. Amikor megkezdte az elszámoltatást, odavittek hozzá egyet, aki tízezer talentummal volt adósa. Mivel nem volt miből megfizetnie, az úr megparancsolta, hogy adják el őt, feleségét, gyerekeit és mindenét, amije van, és így fizessék vissza tartozását. A szolga a földre vetette hát magát, leborult előtte, és így szólt: Légy türelmes hozzám, és mindent megfizetek neked! Az úr szíve megesett ezen a szolgán, elbocsátotta, és adósságát is elengedte. Amikor azonban ez a szolga kiment, találkozott egyik szolgatársával, aki csak száz dénárral tartozott neki; megragadta, fojtogatta, és így szólt: Fizesd meg, amivel tartozol! Szolgatársa ekkor a földre vetette magát, és így kérlelte: Légy türelmes hozzám, és megfizetek neked! De az nem akarta, hanem elment, börtönbe vettette őt, amíg meg nem fizeti tartozását. Amikor szolgatársai meglátták a történteket, nagyon elszomorodtak, elmentek, és jelentették uruknak mindazt, ami történt. Akkor magához hívatta őt az ura, és így szólt: Gonosz szolga, egész tartozásodat elengedtem neked, mivel kérleltél engem. Nem kellett volna-e neked is megkönyörülnöd szolgatársadon, ahogyan én is megkönyörültem rajtad?”	
4 (30) És így szólt: „Mihez hasonlítsuk Isten országát? Vagy milyen példázatba foglaljuk? (31) Úgy vagyunk vele, mint a mustármaggal, amely a földön lévő összes magvaknál kisebb, amikor elvetik, (32) de ha egyszer elvetették, felnő, és nagyobb lesz minden kerti veteménynél, úgyhogy az ég madarai fészket rakhatnak árnyékában.”	13 (31) Azután megint más példázatot tárt eléjük: „A Mennyek országával úgy vagyunk, mint a mustármaggal, amelyet egy ember fogott, és elvetett a földjébe. (32) Ez kisebb az összes magvaknál, de ha megnő, nagyobb a kerti veteményeknél, sőt fává lesz, úgyhogy eljönnek az ég madarai, és fészket raknak ágain.”	13 (18) Továbbá így beszélt: „Mihez hasonló az Isten országa? Mihez hasonlítsam? (19) Úgy áll vele a dolog, mint a mustármaggal, amelyet egy ember fogott, és elvetett a kertjében, és az felnőtt, és (nagy) fává lett, és az ég madarai fészket raktak ágain.”	V 7. Azután megint más példázatot mondott „A Szeretet Világával úgy vagyunk, mint a mustármaggal, amelyet egy ember fogott, és elvetett a földjébe. Ez kisebb az összes magvaknál, de ha megnő, nagyobb lesz minden kerti veteménynél.”	
	13 (33) Más példázatot is mondott nekik: „A Mennyek országával úgy vagyunk, mint a kovásszal, amelyet egy asszony fogott, elrejtett három mércényi lisztbe, míg végül az egész átkovászosodott.”	13 (20) És ismét így szólt: „Mihez hasonlítsam Isten országát? (21) Úgy áll vele a dolog, mint a kovásszal, amelyet egy asszony fogott, elrejtett három mércényi lisztbe, míg végül az egész átkovászosodott.”	V 8. Majd ismét: „A Szeretet Világával úgy vagyunk, mint a kovásszal, amelyet egy asszony fogott, elrejtett három véka lisztbe, míg végül az egész átkovászosodott.”	
	13 (44) „A Mennyek országával úgy vagyunk, mint a szántóföldben elrejtett kinccsel, amelyet egy ember megtalált, ismét elrejtette, aztán örömében elment, eladta mindenét, amije volt, és megvette azt a szántóföldet. (45) A Mennyek országával megintcsak úgy vagyunk, mint azzal a kereskedővel, aki szép gyöngyöket keresett; (46) amikor aztán rátalált egy nagyon értékes gyöngyre, elment, áruba bocsátotta mindenét, amije volt, és megvette azt.”		V 9. Továbbá: „A Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint a szántóföldben elrejtett kinccsel, amelyet egy ember megtalált, ismét elrejtette a földbe, aztán örömében elment, eladta mindenét, amije volt, és megvette azt a szántóföldet. Vagy pedig úgy, mint azzal a kereskedővel, aki szép gyöngyöket keresett; amikor aztán rátalált egy nagyon értékes gyöngyre, elment, áruba bocsátotta mindenét, amije volt, és megvette azt.”	
4 (26) És azt mondta: „Isten országával úgy áll a dolog, mint amikor az ember magot vetett a földbe, (27) aztán alszik és fölkel, éjjel lesz és nappal, a mag pedig kisarjad és nő, anélkül hogy észrevenné. (28) Öntevékenyen hoz termést a föld, először szárat, azután kalászt, azután érett szemet a kalászban. (29) Amikor aztán a termés engedi, rögtön nekiereszti a sarlót, mert itt az aratás ideje.”			V 10. És azt is mondta: „A Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint amikor az ember magot vet a földbe, aztán alszik és fölkel, éjjel lesz és nappal, a mag pedig kisarjad és nő, anélkül hogy figyelne rá. Önmagától hoz termést a föld, először szárat, azután kalászt, azután érett szemet a kalászban.”	
4 (33) Sok ilyen példázattal hirdette nekik Isten üzenetét, aszerint, ahogy fel tudták fogni. (34) Példázat nélkül nem is szólt hozzájuk, de külön a maga tanítványainak mindennek a megoldását megadta. (35) És így szólt hozzájuk azon a napon, amikor beesteledett: „Menjünk át a túlsó partra!” (36) Erre otthagyták a tömeget, és magukkal vitték őt a hajóban, ahogy volt. Más hajók is voltak vele. (37) Akkor nagy szélvihar támadt, s a hullámok becsaptak a hajóba, úgyhogy a hajó már kezdett megtelni. (38) Ő maga azonban a hajó leghátsó részében a fejpárnán aludt. Felkeltették őt, és azt mondták neki: „Rabbi, nem törődöl azzal, hogy elveszünk?” (39) Erre teljesen felébredt, keményen rászólt a szélre, és azt mondta a tengernek: „Hallgass! Fogd be a szád!” És elült a szél, és nagy csend lett. (40) Aztán így szólt hozzájuk: „Miért vagytok ennyire gyávák? Hogyan van az, hogy még mindig nem bíztok Istenben?” (41) Ekkor nagyon nagy félelem fogta el őket, és így szóltak egymáshoz: „Ugyan ki ez, hogy a szél és a tenger egyaránt engedelmeskedik neki?”			V 11. Sok ilyen példázattal hirdette nekik Isten üzenetét, aszerint, ahogy fel tudták fogni. Amikor aztán beesteledett, így szólt tanítványaihoz: „Menjünk át a túlsó partra!” Erre otthagyták a tömeget, és magukkal vitték őt a bárkában, ahogy volt. Más bárkák is voltak velük. Akkor nagy szélvihar támadt, s a hullámok becsaptak a bárkába, úgyhogy a bárka már kezdett megtelni. Ő maga azonban a bárka leghátsó részében egy fejpárnára dőlve szendergett. Felkeltették, és azt mondták neki: „Rabbi, nem törődsz azzal, hogy elveszünk?” Erre teljesen magához tért, és így szólt hozzájuk: „Miért vagytok ennyire gyávák? Hogyan van az, hogy még mindig nem bíztok Istenben? Ő kezében tart minket, akár élünk, akár halunk.”	
				
5 (1) Eljutottak a tó túlsó partjára, a gerázaiak vidékére. (2) Miután kiszállt a hajóból, rögtön szembejött vele a sírok közül egy meg nem tisztult szellem hatása alatt álló ember, (3) aki a sírboltokban tanyázott, és már lánccal sem volt képes megkötözni senki sem, (4) mert bár sokszor megkötözték már béklyókkal és láncokkal, de szétszaggatta a láncokat és széttörte a béklyókat, és senki sem volt elég erős ahhoz, hogy megfékezze. (5) Éjjelnappal a sírokban volt, ordítozott és kövekkel sebesítette meg magát. (6) Amikor messziről meglátta Jézust, odafutott, térdre borult előtte, és nagy hangon kiáltva így szólt: (7) „Mi közöm hozzád, Jézus, a legfőbb isten fia? Megesketlek az istenre, ne kínozz engem!” (8) Ő ugyanis azt mondta neki: „Tisztátalan szellem, menj ki ebből az emberből!” (9) Erre Jézus megkérdezte őt: „Mi a neved?” Azt mondta: „Légió a nevem, minthogy sokan vagyunk.” (10) És nagyon kérlelte, hogy ne küldje el őket arról a vidékről. (11) Ott a hegyoldalban nagy sertéskondát legeltettek. (12) A tisztátalan szellemek kérték őt, mondván: „Küldj minket a disznókba, hogy beléjük menjünk!” (13) Megengedte nekik. És kimenvén a tisztátalan szellemek az emberből, bementek a disznókba, mire a konda a meredek parton át lerohant a tóba, mintegy kétezer disznó, és megfulladt a tóban. (14) Legeltetőik ekkor elfutottak, és megvitték a hírt a városba és a tanyákra, az emberek pedig eljöttek megnézni, mi történt. (15) Odamentek Jézushoz, és szemügyre vették a rossz szellemektől megszállt embert, akiben korábban a légió volt; az ott ült felöltözve és ép ésszel; ekkor félelem fogta el őket. (16) Akik látták, elbeszélték nekik, hogyan történt a dolog a rossz szellemektől megszállt emberrel meg a disznókkal kapcsolatosan. (17) És az emberek kérlelni kezdték őt, menjen el a vidékükről. (18) Amikor Jézus beszállt a hajóba, a rossz szellemektől megszállt ember kérte, hogy vele lehessen. (19) De nem engedte meg, hanem azt mondta neki: „Menj el azonnal a házadba, a tieidhez, és add hírül, mi mindent tett veled az Úr, és hogy megszánt téged!” (20) El is ment, és elkezdte hirdetni a Tízvárosban, mi mindent tett vele Jézus. Mindenki csodálkozott.	8 (28) Amikor megérkezett a túlsó partra, a gadaraiak vidékére, szembejött vele két rossz szellemektől megszállt, nagyon veszélyes ember, akik a sírboltokból jöttek ki, úgyhogy senki sem volt képes elmenni azon az úton. (29) És íme, felordítottak, mondván: „Mi közünk hozzád, Isten fia? Azért jöttél el ide, hogy idő előtt megkínozz minket?” (30) Tőlük távol sok sertésből álló kondát legeltettek. (31) A démonok ezt kérték tőle: „Ha kiűzöl minket, küldj a sertéskondába!” (32) Ő így szólt hozzájuk: „Menjetek!” Azok pedig kimentek a két megszállottból, és átmentek a disznókba. És íme, az egész konda a meredek parton át lerohant a tengerbe, és elpusztult a vízben. (33) Legeltetőik pedig elfutottak, elmentek a városba, és megvitték a hírt mindenről, arról is, ami a rossz szellemektől megszálltakkal történt. (34) És íme, az egész város kiment, hogy találkozzék Jézussal, és amikor meglátták, kérték, hogy távozzék el a vidékükről.	8 (26) Áthajóztak a gerázaiak vidékére, amely Galileával átellenben van. (27) Amikor kilépett a szárazföldre, a városból egy olyan ember jött szembe vele, akiben démonok voltak, már jó ideje nem vett fel ruhát, és nem házban tartózkodott, hanem a sírboltokban. (28) Amikor meglátta Jézust, felkiáltott, leborult eléje, és nagy hangon így szólt: „Mi közöm hozzád, Jézus, a legfőbb isten fia? Kérlek, ne kínozz engem!” (29) Jézus ugyanis felszólította a meg nem tisztult szellemet, hogy menjen ki az emberből; mert már hosszú ideje erőszakkal fogva tartotta, úgyhogy láncokkal és béklyókkal megbilincselve őrizték, de szétszakította a bilincseket, s a démon a pusztákba hajtotta őt. (30) Akkor Jézus megkérdezte tőle: „Mi a neved?” Ő pedig ezt mondta: „Légió” – mert sok démon ment bele; (31) és unszolták Jézust, ne parancsolja meg nekik, hogy a feneketlen mélységbe távozzanak. (32) Ott a hegyoldalban jókora sertéskondát legeltettek, s a démonok megkérték Jézust, engedje meg nekik, hogy azokba menjenek; erre megengedte nekik. (33) A démonok kijöttek hát az emberből, és belementek a disznókba, mire a konda a meredek parton át lerohant a tóba, és belefulladt. (34) Amikor legeltetőik meglátták, ami történt, elfutottak, és megvitték a hírt a városba és a tanyákra. (35) Az emberek pedig kijöttek, hogy meglássák, ami történt; odamentek Jézushoz, és megtalálták azt az embert, akiből kimentek a démonok, amint felöltözve és ép elmével ott ül Jézus lábainál; erre félelem fogta el őket. (36) Azok pedig, akik látták, hogyan menekült meg a démonok által megszállt ember, hírül adták nekik a történteket. (37) Ekkor a gerázaiak környékéről jött egész sokaság megkérte őt, távozzék el tőlük, mert nagy félelem kerítette hatalmába őket. Ő pedig beszállt a hajóba, és visszafordult. (38) Az az ember azonban, akiből kimentek a démonok, kérlelte, hadd legyen vele, ő viszont elbocsátotta, mondván: (39) „Térj vissza a házadba, és beszéld el, mi mindent tett veled az Isten!” El is távozott, egész városszerte követként hirdette, mi mindent tett vele Jézus.	VI 1. Eljutottak a tó túlsó partjára, a gerázaiak pogányok lakta vidékére. Miután kiszállt a bárkából, rögtön szembejött vele a sírok közül egy tisztátalan szellem hatása alatt álló ember, aki a sírboltokban tanyázott, és akit már lánccal sem volt képes megkötözni senki sem. Éjjel-nappal a sírokban volt, ordítozott és kövekkel sebesítette meg magát. Amikor messziről meglátta Jézust, odafutott, térdre borult előtte, és nagy hangon kiáltva így szólt: „Mi közöm hozzád, Jézus, a legfőbb isten fia? Megesketlek az istenre, ne kínozz engem!” Ő ugyanis azt mondta neki: „Tisztátalan szellem, menj ki ebből az emberből!” Erre Jézus megkérdezte őt: „Mi a neved?” Azt mondta: „Légió a nevem, minthogy sokan vagyunk.” Miután a tisztátalan szellem Jézus szavára kiáltva kiment belőle, a megtisztult ember ujjongva rohangált körbe-körbe, mire a közelben legelésző sertéskonda rémületében a hegyoldalról a tóba rohant. Legeltetőik ekkor elfutottak, és megvitték a hírt a városba és a tanyákra, az emberek pedig eljöttek megnézni, mi történt. Amikor azután Jézus beszállt a bárkába, a korábban rossz szellemektől megszállt ember kérte, hogy vele lehessen. De ő nem engedte meg, hanem azt mondta neki: „Menj el azonnal a házadba, a tieidhez, és add hírül, mi mindent tett veled az Úr, Izrael Istene, és hogyan szánt meg téged!” El is ment, de a kapott intelemtől eltérően azt kezdte el hirdetni a Tízvárosban, mi mindent tett vele Jézus. Mindenki csodálkozott.	
5 (21) Amikor Jézus ismét átkelt hajón a túlsó partra, nagy tömeg gyűlt oda hozzá. Még a tóparton volt, amikor (22) odament az egyik zsinagógai elöljáró, név szerint Jairus. Ahogy meglátta őt, lábai elé vetette magát, (23) és erősen kérlelte, mondván: „Leánykám a végét járja, jöjj el, és tedd rá a kezedet, hogy megmeneküljön és éljen.” (24) Elment vele. Nagy tömeg követte, úgyhogy mindenfelől szorongatták.	9 (18) ... íme, odament hozzá egy elöljáró, térdre borult előtte, mondván: „Leányom az imént végezte be életét, de jöjj el, tedd rá a kezedet, és akkor élni fog!” (19) Erre Jézus felkelt, és követte őt, tanítványaival együtt.	8 (40) Amikor Jézus visszatért, a tömeg szívesen fogadta, mert mindnyájan várakoztak rá. (41) És íme, odament egy Jairus nevű férfi, aki a zsinagóga elöljárója volt. Leborult Jézus lábaihoz, és kérlelte, hogy menjen el a házába, (42) mert volt egy egyedüli – tizenkét éves – lánya, aki haldoklott. Míg úton volt oda, levegőhöz is alig jutott a tolongó tömeg miatt.	VI 2. Amikor Jézus ismét átkelt bárkával a túlsó partra, nagy tömeg gyűlt oda hozzá. Még a tóparton volt, amikor odament az egyik zsinagógai elöljáró, név szerint Jairus. Ahogy meglátta őt, lábai elé vetette magát, és erősen kérlelte, mondván: „Leánykám a végét járja, jöjj el, és tedd rá a kezedet, hogy megmeneküljön és éljen.” Elment vele. Nagy tömeg követte, úgyhogy mindenfelől szorongatták.	
5 (25) Ekkor eljött egy asszony, akinek már tizenkét éve vérfolyása volt; (26) sok orvostól sokat szenvedett, mindenét, amije volt, rájuk költötte, mégsem lett belőle semmi haszna, hanem csak rosszabbul lett. (27) Amikor meghallotta, amiket Jézusról beszéltek, odament a tömegben, és hátulról megérintette a ruháját, (28) azt mondta ugyanis magában: „Ha megérintem, akár csak a ruháját is, megmenekülök.” (29) És azonnal elapadt vérének forrása, és észrevette testén, hogy kigyógyult a csapásból. (30) Jézus pedig azonnal pontosan érzékelte magán, hogy erő ment ki belőle, megfordult a tömegben, és így szólt: „Ki érintette meg a ruhámat?” (31) Erre tanítványai azt mondták neki: „Látod, hogy a tömeg szorongat téged, és mégis azt kérdezed, »ki érintett meg engem«?” (32) De ő körültekintett, hogy lássa, ki tette ezt. (33) Az asszony pedig, félve és remegve, tudván, hogy mi történt vele, odament, eléje vetette magát, és elmondta neki a teljes igazságot. (34) Mire ő így szólt hozzá: „Leányom, a bizalmad mentett meg téged. Menj el békességben, és légy egészséges, megszabadulván a téged verő csapástól!”	9 (20) És íme, egy asszony, aki már tizenkét éve vérfolyásban szenvedett, odament, és hátulról megérintette ruhájának bojtját. (21) Azt mondta ugyanis magában: „Ha csak megérintem is a ruháját, megmenekülök.” (22) Jézus pedig megfordult, és amikor meglátta őt, így szólt: „Bátorság, leányom, a bizalmad mentett meg téged!” És az asszony megmenekült attól az órától fogva.	8 (43) Ekkor egy asszony, akinek már tizenkét éve vérfolyása volt, s akit – bár egész vagyonát ráköltötte az orvosokra – senkinek sem volt ereje meggyógyítani, (44) odament hátulról, megérintette ruhájának szegélyét, és azonnal elállt a vérfolyása. (45) Jézus ezt mondta: „Ki az, aki megérintett?” Amikor mindenki tagadta, Péter ezt mondta: „Mester, a tömeg szorongat és présel össze téged!” (46) Jézus azonban ezt mondta: „Valaki megérintett, én ugyanis észrevettem, hogy erő ment ki belőlem.” (47) Amikor az asszony látta, hogy nem maradhatott rejtve, remegve odament, leborult eléje, s az egész nép színe előtt elbeszélte, mi okból érintette meg őt, és hogyan gyógyult meg azonnal. (48) Ő pedig ezt mondta neki: „Leányom, a bizalmad mentett meg téged! Menj békével!”	VI 3. Ekkor eljött egy asszony, akinek már tizenkét éve vérfolyása volt; sok orvostól sokat szenvedett, mindenét, amije volt, rájuk költötte, mégsem lett belőle semmi haszna, hanem csak rosszabbul lett. Amikor meghallotta, amiket Jézusról beszéltek, odament a tömegben, és hátulról megérintette a ruháját, azt mondta ugyanis magában: „Ha megérintem, akár csak a ruháját is, megmenekülök.” És azonnal elapadt vérének forrása, és észrevette testén, hogy kigyógyult a csapásból. Jézus pedig rögtön megérezte, hogy erő ment ki belőle, megfordult a tömegben, és így szólt: „Ki érintett meg?” Erre tanítványai azt mondták neki: „Látod, hogy a tömeg szorongat téged, és mégis azt kérdezed, ki érintett meg engem?” De ő körültekintett, hogy lássa, ki tette ezt. Az asszony pedig, félve és remegve, tudván, hogy mi történt vele, odament, eléje vetette magát, és elmondta neki a teljes igazságot. Mire ő így szólt hozzá: „Leányom, nem az mentett meg téged, hogy együgyű reménykedésedben hozzám értél, hanem a bizalmad. Menj el békességben, és légy egészséges!”	
5 (35) Még beszélt, amikor emberek jöttek a zsinagógai elöljáró házától, és ezt mondták: „Leányod meghalt. Miért zaklatod még a Mestert?” (36) Jézus azonban, véletlenül meghallván, mit mondtak, így szólt a zsinagógai elöljáróhoz: „Ne félj! Csak bízzál Istenben!” (37) És nem engedte meg senkinek, hogy kövesse őt, és vele menjen, kivéve Pétert, Jakabot és Jánost, Jakab testvérét. (38) Megérkeztek a zsinagógai elöljáró házába, és észrevette a zajos tolongást, a sírókat és hangosan kiáltozókat. (39) Bement, és azt mondta nekik: „Miért zajongtok és sírtok? A gyermek nem halt meg, hanem alszik.” (40) Erre kinevették. Ő azonban mindenkit kidobott, csak a gyermek apját, anyját és a vele lévőket vette magához, és bement oda, ahol a gyermek volt. (41) Ott megragadta a gyermek kezét, és így szólt hozzá: „Talitha kum”, ami lefordítva azt jelenti: „Kislány, mondom neked, ébredj föl!” (42) A kislány rögtön fölkelt, és föl-alá járkált: ugyanis tizenkét éves volt. Nyomban nagy önkívületbe estek, és magukon kívül voltak. (43) Ő meg erősen elrendelte, hogy ezt senki se tudja meg, majd azt mondta, hogy adjanak neki enni.	9 (23) Amikor Jézus megérkezett az elöljáró házába, és meglátta a fuvolásokat és a zajongó tömeget, így szólt: (24) „Vonuljatok vissza, mert a leányka nem halt meg, hanem alszik.” Erre kinevették. (25) Amikor pedig kiutasították a tömeget, bement, megragadta a kezét, és a leányka felébredt. (26) Ennek a híre bejárta azt az egész országot.	8 (49) Még beszélt, amikor jött valaki a zsinagóga elöljárójának házától, és így szólt: „Halott már a lányod, ne zaklasd tovább a Mestert!” (50) Jézus azonban meghallotta ezt, és így felelt neki: „Ne félj, csak bízzál Istenben, és akkor meg fog menekülni!” (51) Amikor megérkezett a házba, senkinek sem engedte meg, hogy bemenjen vele, csak Péternek, Jakabnak és Jánosnak, meg a gyermek apjának és anyjának. (52) Mindenki sírt, és gyászolta a lányt. Ő azonban ezt mondta: „Ne sírjatok, nem halt meg, hanem alszik!” (53) Erre kinevették, mert tudták, hogy meghalt. (54) Ő azonban megragadta a lány kezét, és így kiáltott fel: „Gyermekem, ébredj föl!” (55) Erre visszatért a szelleme, és azonnal fölkelt. Jézus aztán elrendelte, hogy adjanak neki enni. (56) Szülei magukon kívül voltak, ő azonban felszólította őket, hogy senkinek se mondják el azt, ami történt.	VI 4. Még beszélt, amikor emberek jöttek a zsinagógai elöljáró házától, és ezt mondták: „Leányod meghalt. Miért zaklatod még a Mestert?” Jézus azonban, véletlenül meghallván, mit mondtak, így szólt a zsinagógai elöljáróhoz: „Ne félj! Csak bízzál Istenben!” És nem engedte meg senkinek, hogy kövesse őt, és vele menjen, kivéve Pétert, Jakabot és Jánost, Jakab testvérét. Megérkeztek a zsinagógai elöljáró házába, és észrevette a zajos tolongást, a sírókat és hangosan kiáltozókat. Bement, és azt mondta nekik: „Miért zajongtok és sírtok? A gyermek nem halt meg, hanem alszik.” Erre kinevették. Ő azonban mindenkit kiutasított, csak a gyermek apját, anyját és a vele lévőket vette magához, és bement oda, ahol a gyermek volt. Ott megragadta a gyermek kezét, és így szólt hozzá: „Kislány, kelj föl! Állj a saját lábadra!” A kislány rögtön fölkelt, és föl-alá járkált: ugyanis tizenkét éves volt, vagyis eladósorban, de apjától félve megmaradt az ő leánykájának, s ezért vált szinte holttá. A jelenlévők nyomban önkívületbe estek, és magukon kívül voltak. Jézus meg erősen elrendelte, hogy senkinek se híreszteljék a dolgot, majd meghagyta, hogy adjanak neki enni.	
		12 (13) Valaki a tömegből így szólt Jézushoz: „Mester, mondd meg a testvéremnek, hogy ossza meg velem az örökséget!” (14) Ő azonban ezt mondta neki: „Ember, ki tett engem bíróvá vagy osztóvá köztetek?”	VI 5. Miután kijöttek, valaki a tömegből így szólt Jézushoz: „Mester, mondd meg a testvéremnek, hogy ossza meg velem az örökséget!” Ő azonban ezt mondta neki: „Ember, ki tett engem bíróvá vagy igazságtevővé köztetek?”	
	16 (2) Ő ezt válaszolta nekik: „Amikor beesteledett, azt mondjátok: »Derült idő lesz, mert tűzpiros az ég!« (3) Kora reggel pedig: »Ma vihar lesz, mert tűzpiros, és amellett borús az ég!« Az ég arcát meg tudjátok ítélni, az idők jeleit pedig nem vagytok képesek?	12 (54) Így szólt azonban a tömeghez is: „Amikor látjátok, hogy felhő támad nyugatról, rögtön azt mondjátok: »Eső jön!«, és úgy is történik. (55) És amikor látjátok, hogy déli szél fúj, azt mondjátok: »Tikkasztó hőség lesz!«, és úgy történik. (56) Ti színészek! A föld és az ég arculatának megítéléséhez értetek. Hát ennek a kedvező időnek a megítéléséhez hogyhogy nem értetek?” (57) „Miért nem ítéltek magatoktól azt is, mi a helyes Isten szemében?”	VI 6. Aztán így szólt a körülállókhoz: „Amikor látjátok, hogy felhő támad nyugatról, rögtön azt mondjátok: Eső jön!, és úgy is történik. És amikor látjátok, hogy déli szél fúj, azt mondjátok: Tikkasztó hőség lesz!, és úgy történik. A föld és az ég arculatának megítéléséhez értetek. Miért nem ítélitek meg magatoktól azt is, mi a helyes Isten szemében?”	
	11 (16) „De kihez hasonlítsam ezt a nemzedéket? Hasonló azokhoz a gyermekekhez, akik a piacokon ülnek, és ezt kiáltják oda egymásnak: (17) »Lakodalmast furulyáztunk nektek, de ti nem táncoltatok!« »Jajveszékeltünk, de ti nem gyászoltatok!« (18) Eljött ugyanis János, sem nem eszik, sem nem iszik, és azt mondják: »Démon szállta meg!« (19) Eljött az emberfia, eszik és iszik, és azt mondják: »Nézzétek csak! Falánk és iszákos ember, vámosok cimborája, és bűnösöké!« A bölcsességet azonban művei igazolták.”	7 (31) „Kihez hasonlítsam hát ennek a nemzedéknek a tagjait? Kihez is hasonlítanak? (32) Hasonlóak azokhoz a gyermekekhez, akik a piacon ülnek, és ezt kiáltják oda egymásnak: »Lakodalmast furulyáztunk nektek, de ti nem táncoltatok!« »Jajveszékeltünk, de ti nem sírtatok.« (33) Eljött ugyanis Keresztelő János, nem eszik kenyeret, és nem iszik bort, erre azt mondjátok: »Démon szállta meg!« (34) Eljött az emberfia, eszik és iszik, erre azt mondjátok: »Nézzétek csak! Falánk és iszákos ember, vámosok és bűnösök cimborája!« (35) A bölcsességet azonban minden gyermeke igazolta.”	VI 7. Majd felsóhajtott: „Kihez hasonlítsam ennek a nemzedéknek a tagjait? Kihez is hasonlítanak? Hasonlóak azokhoz a piactéren játszadozó gyermekekhez, akik ezt kiáltják oda pajtásaiknak: Lakodalmast furulyáztunk nektek, de ti nem táncoltatok! Mire azok visszavágnak: Jajveszékeltünk, de ti nem sírtatok! Eljött ugyanis Keresztelő János, nem evett kenyeret, és nem ivott bort, erre azt mondjátok: Démon szállta meg! Eljöttem én, eszem és iszom, erre azt mondjátok: Nézzétek csak! Falánk és iszákos ember, vámosok és bűnösök cimborája!”	
				
	17 (24) Amikor pedig Kafarnaumba érkeztek, odamentek Péterhez a templomadó beszedői, és azt mondták: „A ti mesteretek nem fizeti a templomadót?” (25) Ő így szólt: „De igen.” Amikor azonban hazaért, Jézus megelőzte őt, és így szólt: „Mit gondolsz, Simon? A földi királyok kiktől szednek vámot vagy adót? Fiaiktól, vagy az idegenektől?” (26) Amikor pedig Péter azt mondta: „Az idegenektől”, Jézus így szólt hozzá: „Akkor tehát a fiak szabadok! (27) De hogy ne adjunk okot nekik a megütközésre, menj ki a tóra, vesd ki a horgot, és húzd ki az első halat, amelyik ráakad! Ha felnyitod a száját, találsz benne egy ezüst-pénzt; azt fogd, és add oda nekik értem és érted!”		VII 1. Ezután a szülőföldjére ment, tanítványai pedig követték. Hazaérve odamentek Péterhez a templomadó beszedői, és azt mondták: „A ti mesteretek nem fizeti a templomadót?” Ő azonban kerülni akarta az összeütközést, ezért így felelt: „De igen. Hamarosan.” Amikor azonban hazaért, Jézus megelőzte őt, és így szólt: „Mit gondolsz, Simon? A földi királyok kiktől szednek vámot vagy adót? Saját gyermekeiktől, vagy az alattvalóiktól?” Amikor pedig Péter azt mondta: „Az alattvalóiktól”, Jézus így szólt hozzá: „Akkor tehát a gyermekek szabadok! Így van ez a szeretet rendjében is: nincs helye templomadónak, csak a kölcsönös szolgálatnak.”	
6 (1) Kiment onnan, és a hazájába ment, tanítványai pedig követték. (2) Amikor elérkezett a szombat, tanítani kezdett a zsinagógában. A sok hallgató rémülten ámuldozott, és így szólt: „Honnan vette ez ezeket? Miféle bölcsesség az, amely megadatott ennek? És ezek az erőtettek, amelyek a keze által történnek!? (3) Nem az ács ez itt, Mária fia, Jakab, József, Júdás és Simon fivére? És húgai nincsenek-e itt nálunk?” És eltántorultak tőle. (4) Jézus erre ezt mondta nekik: „Csak a hazája veti meg a prófétát, meg a rokonai és a családja.” (5) Nem is volt képes ott semmilyen erőtettet végbevinni, csak néhány gyengélkedőt kezelt, rájuk téve a kezét. (6) És csodálkozott bizalmatlanságukon.	13 (54) Elment a hazájába, és úgy tanította őket a zsinagógájukban, hogy rémülten ámuldoztak, és így szóltak: „Honnan vette ez ezt a bölcsességet és az erőtetteket? (55) Nem az ács fia ez? Nem Máriának hívják az anyját, a testvéreit meg Jakabnak, Józsefnek, Simonnak és Júdásnak? (56) És nincsenek-e közöttünk a nővérei is mind? Honnan vette hát ez mindezt?” (57) És eltántorultak tőle. Jézus pedig ezt mondta nekik: „Csak a hazája veti meg a prófétát, meg a családja.” (58) Bizalmatlanságuk miatt nem is vitt végbe ott sok erőtettet.	4 (16) Elment Názáretbe is, ahol felnevelkedett. Szombat napján szokása szerint bement a zsinagógába, és felállt, hogy felolvasson az Írásból. ... (22) Mindnyájan tanúi voltak, és csodálkoztak a jóindulat szavain, amelyek szájából jöttek, és azt mondták: „Nemde József fia ez?!” (23) Erre Jézus ezt mondta nekik: „Bizonyára azt a közmondást mondjátok majd nekem: »Orvos, kezeld saját magadat!« Cselekedd itt, a hazádban is mindazt, ami – ahogy értesültünk róla – megtörtént Kafarnaumban!” (24) Ő viszont azt mondta: „Ámen, mondom nektek: Egyetlen próféta sem kedves a maga hazájában.	VII 2. Amikor elérkezett a szombat, tanítani kezdett a zsinagógában. A sok hallgató rémülten ámuldozott, és így szólt: „Honnan vette ez ezeket? Miféle bölcsesség az, amely megadatott ennek? És ezek a gyógyulások, amelyek a keze által történnek!? Nem az ács ez itt, Mária fia, Jakab, József, Júdás és Simon fivére? És húgai is nincsenek-e itt nálunk?” És eltántorodtak tőle. Jézus erre ezt mondta nekik: „Csak a hazája veti meg a prófétát, meg a rokonai és a családja.” Nem is volt képes ott semmilyen nagyobb gyógyítást végbevinni, csak néhány gyengélkedőt kezelt, rájuk téve a kezét. És csodálkozott bizalmatlanságukon.	
6 (7) Aztán bejárta a falvakat köröskörül, és tanított. Majd magához hívta a Tizenkettőt, és elkezdte őket elküldeni kettesével, és hatalmat adott nekik a meg nem tisztult szellemeken, (8) és felszólította őket, hogy semmit se vigyenek az útra, csak vándorbotot; se kenyeret, se tarisznyát, se pénzt az övükben; (9) viszont – mondta – vegyetek föl szandált, de ne öltsetek két ruhát. (10) Majd így szólt hozzájuk:	10 (1) Majd magához hívta tizenkét tanítványát, és hatalmat adott nekik a meg nem tisztult szellemeken, hogy kiűzzék őket, és kezeljenek minden betegséget és gyengeséget.	9 (1) Összehívta a Tizenkettőt, erőt és hatalmat adott nekik minden démonon, valamint betegségek kezelésére, (2) és elküldte őket, hogy követként hirdessék Isten országát, és gyógyítsanak, (3) majd így szólt hozzájuk: „Semmit se vigyetek az útra, se vándorbotot, se tarisznyát, se kenyeret, se pénzt, se két alsóruhátok ne legyen!	VII 3. Ezután bejárta a falvakat körös-körül, és tanított. Majd magához hívta a Tizenkettőt, és elkezdte őket elküldeni kettesével, és felszólította őket, hogy semmit se vigyenek az útra, csak vándorbotot; se kenyeret, se tarisznyát, se pénzt az övükben; viszont vegyenek föl szandált, de ne öltsenek két ruhát. Majd így oktatta őket:	
	10 (7) „Amikor pedig hozzájuk mentek, ezt hirdessétek: Elérkezett a Mennyek országa! (8) Gyengélkedőket kezeljetek, halottakat állítsatok talpra, leprásokat tisztítsatok meg, rossz szellemeket űzzetek ki! (9) Ingyen kaptátok, ingyen adjátok!	10 (8) Ha bementek egy városba, és befogadnak titeket, egyétek, amit elétek tesznek, (9) segítsetek az ottani gyengélkedőkön, és mondjátok nekik: »Elérkezett hozzátok Isten országa!«	VII 4. „Kezeljétek a gyengélkedőket, szellemi-lelki halottakat állítsatok talpra, leprásokat tisztítsatok meg, rossz szellemeket űzzetek ki! Ingyen kaptátok, ingyen adjátok! És hirdessétek: Elérkezett hozzátok a Szeretet Világa!”	
6 (10) „Ha valahol bementek egy házba, maradjatok ott addig, amíg el nem mentek onnan. (11) Ha pedig egy helység nem fogad be titeket, és nem is hallgatnak meg titeket, távozzatok el onnan, és verjétek le a port lábatokról, tanúságtételül nekik.”	10 (11) Ha bementek egy városba vagy faluba, tudakoljátok meg, ki a méltó benne, és maradjatok ott, amíg tovább nem mentek! (12) Amikor pedig bementek a házba, köszöntsétek azt! (13) És ha méltó az a ház, békességetek szálljon rá, ha viszont nem méltó, békességetek térjen vissza hozzátok! (14) Ha valaki nem fogad be titeket, és nem hallgatja meg szavaitokat: amikor kimentek abból a házból vagy városból, verjétek le a port lábatokról! (15) Ámen, mondom nektek, Szodoma és Gomorra földjének elviselhetőbb sorsa lesz az ítélet napján, mint annak a városnak.”	10 (5) Ha bementek egy házba, először ezt mondjátok: »Békesség legyen e háznak!« (6) És ha a békesség fia lakik ott, békességetek meg fog nyugodni rajta, ellenkező esetben visszatér majd rátok. (7) Maradjatok ugyanabban a házban, s azt egyétek és igyátok, amijük van! Ne járjatok házról házra!... (10) De ha bementek egy városba, és nem fogadnak be titeket, menjetek ki annak széles útjaira, és mondjátok meg: (11) »Lerázzuk nektek még a port is, amely városotokban a lábunkhoz tapadt, mindazonáltal tudjátok meg, hogy elérkezett Isten országa!« (12) Mondom nektek, hogy Szodomának elviselhetőbb lesz a sorsa azon a napon, mint annak a városnak.”	VII 5. „Ha bementek egy házba, először ezt mondjátok: Békesség legyen e háznak! Ha békés ember lakik ott, békességetek meg fog nyugodni rajta, ellenkező esetben visszatér majd rátok. Maradjatok ugyanabban a házban, s azt egyétek és igyátok, amijük van! Ne járjatok házról házra! Ha valaki nem fogad be titeket, és nem hallgatja meg szavaitokat: amikor kimentek abból a házból vagy városból, verjétek le a port lábatokról, és békével menjetek tovább!”	
	10 (16) „Íme, én úgy küldelek el titeket, mint »bárányokat farkasok belsejében«. Legyetek tehát okosak, mint a kígyók, azaz egyszerűek, mint a galambok!”		VII 6. „Íme, én úgy küldelek el titeket, mint farkasnak látszó bárányokat. Ezért újfajta okosságra lesz szükségetek, hogy tisztán és egyszerűen tudjátok továbbadni az örömüzenetet.”	
	10 (17) „Óvakodjatok az emberektől, mert ki fognak szolgáltatni titeket bíróságoknak, és zsinagógáikban meg fognak ostorozni titeket; (18) helytartók és királyok elé is hurcolnak titeket miattam, tanúságtételül nekik és a pogány nemzeteknek. (19) Amikor pedig átadnak titeket, ne aggódjatok, hogyan vagy mit beszéljetek, mert Isten megadja nektek abban az órában, mit mondjatok, (20) mert nem ti beszéltek majd, hanem Atyátok Lelke beszél általatok.	12 (11) „Ha bevezetnek titeket a zsinagógákba, a fejedelmek és a hatóságok elé, ne tépelődjetek amiatt, hogyan védekezzetek, vagy mit mondjatok, (12) a szent Lélek ugyanis majd megtanít titeket abban az órában arra, mit kell mondani.”	VII 7. „Készüljetek föl arra, hogy ki fognak szolgáltatni titeket bíróságoknak, és meg fognak ostorozni titeket miattam. Amikor pedig átadnak titeket, ne aggódjatok, mit beszéljetek, mert Isten megadja nektek abban az órában, mit mondjatok, mert nem ti beszéltek majd, hanem Atyátok Lelke beszél általatok.”	
	10 (24) „A tanítvány nincs a mester fölött, sem a rabszolga az ura fölött. (25) Elég a tanítványnak, ha olyan lesz, mint a mestere, és a rabszolgának, ha olyan, mint az ura. Ha a házigazda a Belzebub nevet kapta, mennyivel inkább a házanépe?”	6 (40) „A tanítvány nincs a mester fölött; amikor pedig mindent elsajátított, mindenki olyan lesz, mint a mestere.”	VII 8. „A tanítvány nincs a mester fölött. Elég a tanítványnak, ha olyan lesz, mint a mestere. Ha a házigazdát ördögfejedelemnek csúfolják, mennyivel inkább a házanépét?”	
	10 (26) „Ne féljetek hát tőlük! ... (27) Amit sötétségben mondok nektek, a világosságban mondjátok el, és amit fülbe súgva hallotok, hirdessétek a háztetőkről!”		VII 9. „Ne féljetek tőlük! Amit sötétségben mondok nektek, a világosságban mondjátok el, és amit fülbe súgva hallotok, hirdessétek a háztetőkről!”	
	10 (28) „Ne féljetek azoktól, akik megölik a testet, de a lelket nem képesek megölni. Inkább attól féljetek, aki képes a lelket is, a testet is elveszejteni a gehennában! (29) Nemde két verebecskét egy fillérért árulnak? De azért egy sem esik a földre Atyátok tudta nélkül. (30) Nektek pedig még a hajatok szálait is mind megszámlálta Isten. (31) Ne féljetek tehát! Ti az összes verebecskéknél többet értek számára!”	12 (4) „Mondom azonban nektek, barátaimnak: Ne féljetek azoktól, akik megölik a testet, de aztán semmi többet nem képesek megtenni! (5) De mindjárt megmutatom nektek, kitől féljetek: Attól féljetek, akinek, miután megölt, hatalma van arra, hogy a gehennába hajítson titeket! Igen, mondom nektek, tőle féljetek! (6) Nemde öt verebecskét pár fillérért árulnak? De azért Isten egyikükről sem feledkezik meg. (7) Nektek pedig még a fejetek hajszálait is mind számon tartja! Ne féljetek! Ti az összes verebecskéknél többet értek számára.”	VII 10. „Ne féljetek azoktól, akik megölik a testet! Nemde két kis verebet egy fillérért árulnak? De azért egy sem esik a földre Atyátok tudta nélkül. Nektek pedig még a hajatok szálait is mind megszámlálta Isten. Ne féljetek tehát! Ti  minden verébnél többet értek számára!”	
	10 (34) „Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy békét hozzak az országnak! Nem azért jöttem, hogy békét hozzak, hanem kardot. (35) Azért jöttem ugyanis, hogy elkülönítsem az embert apjától, a leányt anyjától, a menyet anyósától. (36) Az ember ellenségei saját háznépének tagjai lesznek.” (37) „Aki jobban kedveli apját vagy anyját, mint engem, az nem méltó hozzám, és aki jobban kedveli fiát vagy lányát, mint engem, az nem méltó hozzám.”	12 (51) „Úgy vélitek, azért jöttem el, hogy békét adjak az országnak? Mondom nektek, nem! Hanem hogy szakadást. (52) Mostantól fogva ugyanis, ha öten lesznek egy házban, meghasonlanak majd: három kettő ellen, és kettő három ellen lesz. (53) Meghasonlik majd apa a fiúval, és fiú az apával, anya a lánnyal, és lány az anyával, anyós a menyével, és meny az anyósával.”	VII 11. „Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy hamis békét hozzak közétek! Az ember ellenségei saját háznépének tagjai lesznek. De aki nem tud elszakadni a régi hagyományoktól, az nem lehet a tanítványom.”	
	10 (38) „Aki nem veszi föl keresztgerendáját, és nem így követ engem, az nem illik hozzám.”	14 (27) Aki nem hordozza a maga keresztgerendáját, és nem így jön utánam, nem lehet a tanítványom.”	VII 12. „Aki nem kész az üldöztetés vagy akár az erőszakos halál vállalására is, és úgy akar követni engem, az nem illik hozzám.”	
	10 (39) „Aki megtalálja az életét, tönkre fogja tenni, aki viszont tönkreteszi az életét miattam, meg fogja találni azt.”	17 (33) Aki arra törekszik, hogy megtartsa a maga számára az életét, tönkre fogja tenni, aki viszont tönkreteszi, az életre fogja támasztani.	VII 13. „Aki arra törekszik, hogy megtartsa a maga számára az életét, az tönkre fogja tenni, aki viszont másokért áldozza az életét, az majd megtalálja önmagát.”	
6 (30) Azután az apostolok ismét összegyűltek, odamentek Jézushoz, és hírt adtak neki mindarról, amit tettek, és mindarról, amit tanítottak. (31) Ő azt mondta nekik: „Gyertek egyedül ti magatok egy puszta helyre, és pihenjetek meg egy kicsit!”			VII 14. Miután a tanítványok viszszatértek útjukról, ismét összegyűltek, odamentek Jézushoz, és hírt adtak neki mindarról, amit tettek, és mindarról, amit tanítottak. Ő azt mondta nekik: „Gyertek el csak ti magatok egy puszta helyre, és pihenjetek meg egy kicsit!”	
6 (32) Elmentek hát magukban hajóval egy puszta helyre. (33) De látták őket elmenni, és sokan észrevették őket, ezért gyalog minden városból összefutottak ott, és előttük értek oda. (34) Amikor kiszállt, nagy tömeget látott, és megesett rajtuk a szíve, mert olyanok voltak, mint a pásztor nélküli juhok, és ezért hozzáfogott, hogy sok mindenre tanítsa őket.	14 (14) Amikor kiszállt, meglátta a nagy tömeget; megesett rajtuk a szíve, és meggyógyította azokat, akik közülük gyengélkedtek.	9 (10) Amikor az apostolok visszatértek, elbeszélték Jézusnak mindazt, amit tettek. Ő maga mellé vette őket, és egyedül velük viszszavonult egy Betszaida nevű város felé. (11) A tömeg azonban megtudta ezt, és követte. Szívesen fogadta őket, beszélt nekik Isten országáról, és gyógyította a kezelésre szorulókat.	VII 15. Elmentek hát magukban bárkával egy puszta helyre. De látták őket elmenni, és sokan észrevették őket, ezért minden városból összefutottak ott, és előttük értek oda. Amikor kiszállt, nagy tömeget látott, és megesett rajtuk a szíve, mert olyanok voltak, mint a pásztor nélküli juhok; ezért hozzáfogott, hogy sok mindenre tanítsa őket.	
6 (35) Amikor már későre járt az idő, odamentek hozzá tanítványai, és azt mondták: „Puszta ez a hely, és már későre jár az idő: (36) Küldd el őket, hogy elmenvén a környező tanyákra és falvakba, valami ennivalót vásároljanak maguknak!” (37) Ő azonban így felelt nekik: „Ti magatok adjatok enni nekik!” Mire ők azt mondták: „Menjünk el, és vásároljunk kétszáz dénárért kenyeret, és így adjunk nekik enni?” (38) Ő azonban azt mondta nekik: „Mennyi kenyeretek van? Menjetek! Nézzétek meg!” Ahogy megtudták, így szóltak: „Öt. És két hal.” (39) Akkor elrendelte, hogy telepedjen le mindenki asztaltársaságonként a zöld fűre. (40) Le is telepedtek csoportonként százasával és ötvenesével. (41) Aztán kezébe vette az öt kenyeret és a két halat, feltekintett az égre, elmondta az asztali hálaadást, széttörte a kenyereket, és odaadta tanítványainak, hogy tegyék az emberek elé, és a két halat is elosztotta mindnyájuknak. (43) Azok odavitték az embereknek a széttördelt darabokat, tizenkét teli hordeszközzel, és a halakból is. (42) Mindnyájan ettek, és jóllaktak. (44) Ötször sok férfi evett a kenyerekből.	14 (15) Amikor beesteledett, odamentek hozzá a tanítványok, és így szóltak: „Puszta ez a hely, és már eljárt az idő. Küldd el a tömeget, hogy elmenvén a falvakba, élelmet vásároljanak maguknak!” (16) Jézus azonban ezt mondta nekik: „Nincs szükségük arra, hogy elmenjenek: Ti magatok adjatok enni nekik!” (17) Azok viszont így szóltak hozzá: „Nincs itt nálunk más, csak öt kenyér és két hal.” (18) Ő azonban azt mondta: „Hozzátok nekem ide azokat!” (19) Akkor megparancsolta a tömegnek, hogy telepedjenek le a fűre, majd kezébe vette az öt kenyeret és a két halat, elmondta az asztali hálaadást, megtörte a kenyereket, és odaadta a tanítványoknak, a tanítványok pedig a tömegnek. (20b) Odavitték a széttördelt darabok bőségét, tizenkét teli hordeszközzel. (20a) Mindnyájan ettek, és jóllaktak. (21) Körülbelül ötször sok férfi evett, az asszonyokon és gyermekeken kívül.	9 (12) A nap azonban már kezdett estébe hajlani, odament hát hozzá a Tizenkettő, és ezt mondták neki: „Küldd el a tömeget, hogy elmenvén a környező falvakba és tanyákra, megszálljanak, és élelmet találjanak, mivel itt puszta helyen vagyunk.” (13) Ő viszont így szólt hozzájuk: „Adjatok nekik enni ti magatok!” Ők erre ezt mondták: „Nekünk nincs többünk, mint öt kenyerünk és két halunk, hacsak el nem megyünk mi magunk, és nem vásárolunk ennek az egész tömegnek ennivalót.” (14) Mintegy ötezer férfi volt ugyanis jelen. Akkor így szólt tanítványaihoz: „Telepítsétek le őket mintegy ötvenes csoportokban!” (15) Így is tettek, és mindnyájan letelepedtek. (16) Ekkor kezébe vette az öt kenyeret és a két halat, feltekintett az égre, megáldotta azokat, majd széttörte, és a tanítványoknak adta, hogy tegyék oda a tömeg elé. (17b) Oda is vitték nekik a széttördelt darabok bőségét, tizenkét hordeszközzel. (17a) Mindnyájan ettek, és jóllaktak.	VII 16. Amikor már későre járt az idő, odamentek hozzá tanítványai, és azt mondták: „Puszta ez a hely, és már későre jár az idő: Küldd el őket, hogy elmenvén a környező tanyákra és falvakba, valami ennivalót vásároljanak maguknak!” Ő azonban így felelt nekik: „Ti magatok adjatok enni nekik!” Mire ők azt mondták: „Menjünk el, és vásároljunk kétszáz dénárért kenyeret, és így adjunk nekik enni?” Ő azonban azt mondta nekik: „Menynyi kenyeretek van? Menjetek! Nézzétek meg!” Ahogy megtudták, így szóltak: „Öt. És két hal.” Akkor elrendelte, hogy valamennyien telepedjenek le asztaltársaságonként a zöld fűre. Le is telepedtek tíz-tizenkettes csoportokban. Aztán kezébe vette az öt kenyeret és a két halat, feltekintett az égre, elmondta az asztali hálaadást, széttörte a kenyereket, és odaadta tanítványainak, hogy tegyék az emberek elé, és a két halat is elosztotta. Azok odavitték az embereknek a széttördelt darabokat. Ekkor – megértve Jézus tettét – az emberek is megosztották egymással magukkal hozott ennivalóikat; így mindnyájan ettek, és valamennyire jól is laktak, pedig nagyon sokan voltak.	
6 (45) Ezután azonnal arra kényszerítette tanítványait, hogy szálljanak be a hajóba, és előtte menjenek át a túlsó partra, Betszaida felé, amíg ő maga elbocsátja a tömeget. (46) Miután elbúcsúzott tőlük, elment a hegyre imádkozni. (47) Amikor beesteledett, a hajó a tó közepén volt, ő maga pedig egyedül a szárazföldön. (48) Látván, mennyire kínlódnak, hogy előrejussanak, ellenszelük volt ugyanis, az éjszaka negyedik őrváltásának idején a tóparton feléjük tartott; és el akart menni mellettük. (49) Ők pedig, látva, hogy a tóparton járkál, úgy vélték, hogy kísértet, és felkiáltottak. (50) Mindnyájan látták ugyanis, és megrettentek. Ő azonban rögtön beszélt velük, és azt mondta: „Bátorság! Én vagyok! Ne féljetek!” (51) És beszállt hozzájuk a hajóba, és elült a szél. Egészen szerfeletti módon megzavarodtak, úgyhogy magukon kívül voltak, (52) ugyanis nem értettek a kenyerekből, hanem meg volt kövesedve a szívük.	14 (22) Ezután mindjárt arra kényszerítette a tanítványokat, hogy szálljanak be a hajóba, és előtte menjenek át a túlsó partra, amíg elbocsátja a tömeget. (23) És miután elbocsátotta a tömeget, egyedül fölment a hegyre imádkozni. Este lett, és csak egymagában volt ott. (24) A hajó pedig már sok stádiumnyira távolodott el a szárazföldtől, és kínlódott a hullámok miatt, ugyanis ellenszél volt. (25) A negyedik éjszakai őrváltáskor hozzájuk ment, a tavon keresztül járkálva. (26) A tanítványok pedig, látva, hogy a tavon járkál, megrettentek. Azt mondták, hogy kísértet, és félelmükben kiáltoztak. (27) Jézus azonban rögtön megszólalt, és ezt mondta nekik: „Bátorság! Én vagyok! Ne féljetek!” ... (33) A hajóban lévők pedig leborultak előtte, és így szóltak: „Valóban Isten fia vagy.”		VII 17. Ezután nyomatékosan felszólította tanítványait, hogy szálljanak be a bárkába, és előtte menjenek át a túlsó partra, Betszaida felé, amíg ő maga elbocsátja a tömeget. A tanítványok ugyanis aggódtak amiatt, hogy egyedül marad az ellenséges Heródes Antipász felségterületén. Miután elbúcsúzott tőlük, elment a hegyre imádkozni. Amikor beesteledett, a bárka a tó közepén volt, ő maga pedig egyedül a szárazföldön. Látván, mennyire kínlódnak, hogy előrejussanak, ellenszelük volt ugyanis, az éjszaka negyedik őrváltásának idején a tóparton feléjük tartott. Ők pedig, látva, hogy a tóparton járkál valaki, úgy vélték, hogy kísértet, és felkiáltottak, mert megrettentek. Ő azonban rögtön szólt hozzájuk, és azt mondta: „Bátorság! Én vagyok! Ne féljetek!”	
				
7 (1) Odagyűltek hozzá a farizeusok és néhányan a Jeruzsálemből jött írástudók közül, (2) és amikor látták, hogy némely tanítványa tisztátalan, azaz mosatlan kézzel eszik, (3) – a farizeusok ugyanis, meg az összes júdeaiak, nem esznek addig, amíg buzgón meg nem mosták a kezüket, így ragaszkodnak a vének hagyományához; (4) és nem esznek a piacról sem semmit, hacsak előbb meg nem hintik vízzel, és sok egyéb dolog is van, amit átvettek, és ragaszkodnak hozzá: ilyen például a poharak, korsók és rézedények lemosása –, (5) ezért a farizeusok és az írástudók megkérdezték őt: „Miért nem járnak el tanítványaid az ősök hagyománya szerint, hanem tisztátalan kézzel esznek?” (6) Ő azonban ezt mondta nekik: „Találóan ítélt rólatok, színészekről Izajás, mert megíratott: »Ez a nép ajkával tisztel engem, de a szíve messze távol marad tőlem. (7) Hiábavalóan vesznek körül istentisztelettel, mert ugyanakkor olyan tanításokat tanítanak, amelyek csak emberek rendelkezései.« (8) Isten akaratát figyelmen kívül hagyjátok, és helyette emberek hagyományához ragaszkodtok.”	15 (1) Akkor farizeusok és írástudók mentek Jeruzsálemből Jézushoz, és így szóltak: (2) „Miért hágják át tanítványaid a vének hagyományát? Ugyanis nem mosnak kezet, amikor esznek.” ... (7) Ti színészek! Találóan ítélt rólatok Izajás, mondván: (8) »Ez a nép ajkával tisztel engem, de a szíve messze távol marad tőlem. (9) Hiábavalóan vesznek körül istentisztelettel, mert ugyanakkor olyan tanításokat tanítanak, amelyek csak emberek rendelkezései.«”		VIII 1. Egy alkalommal odagyűltek hozzá a farizeusok és néhányan a Jeruzsálemből jött írástudók közül, és amikor látták, hogy némely tanítványa tisztátalan, azaz mosatlan kézzel eszik – a farizeusok ugyanis, meg az összes júdeaiak, nem esznek addig, amíg buzgón meg nem mosták a kezüket, így ragaszkodnak az ősök hagyományához; és nem esznek a piacról sem semmit, hacsak előbb meg nem hintik vízzel, és sok egyéb dolog is van, amit átvettek, és ragaszkodnak hozzá: ilyen például a poharak, korsók és rézedények lemosása –, megkérdezték őt: „Miért nem járnak el tanítványaid az ősök hagyománya szerint, hanem tisztátalan kézzel esznek?” Ő azonban ezt mondta nekik: „Találóan ítélt rólatok, színlelőkről Izajás, amikor megírta: Ez a nép ajkával tisztel engem, de a szíve messze távol marad tőlem. Hiábavalóan vesznek körül istentisztelettel, mert ugyanakkor olyanokat tanítanak, amik csak emberek rendelkezései. – Isten akaratát figyelmen kívül hagyjátok, és helyette emberek hagyományaihoz ragaszkodtok.”	
7 (9) És még ezt mondta nekik: „Remekül vetitek el Isten akaratát annak érdekében, hogy megőrizhessétek a ti saját hagyományotokat. (10) Mózes ugyanis azt mondta: »Tiszteld apádat és anyádat!« Továbbá: »Aki apját vagy anyját ócsárolja, halálnak halálával lakoljon!« (11) Ti viszont azt mondjátok: „Ha valaki azt mondja apjának vagy anyjának: Korbán – vagyis áldozati ajándék – az, amivel hasznodra lehetnék, (12) akkor már nem engeditek meg, hogy az illető bármit is tegyen apjáért vagy anyjáért: (13) Így helyezitek hatályon kívül Isten szavát hagyományotok révén, amelyet ti magatok tettetek hagyománnyá, és sok más ehhez hasonlót tesztek.”	15 (3) Ő pedig így felelt nekik: „És ti miért hágjátok át Isten parancsolatát a ti hagyományotok kedvéért? (4) Isten ugyanis azt mondta: »Tisztelt apádat és anyádat!« Továbbá: »Aki apját vagy anyját ócsárolja, halálnak halálával lakoljon!« (5) Ti viszont azt mondjátok: »Ha valaki azt mondja apjának vagy anyjának: Áldozati adomány az, amivel hasznodra lehetnék, (6) annak már nem kell tisztelnie apját vagy anyját.« És ezzel hatályon kívül helyeztétek Isten szavát a ti hagyományotok kedvéért.		VIII 2. És még ezt mondta nekik: „Remekül vetitek el Isten akaratát annak érdekében, hogy megőrizhessétek saját hagyományotokat. Mózes ugyanis azt mondta: Tiszteld apádat és anyádat! Ti viszont azt mondjátok: Ha valaki azt mondja apjának vagy anyjának: Korbán – vagyis a templomnak szánt áldozati adomány – az, amivel javadra lehetnék, akkor már nem engeditek meg, hogy az illető bármit is tegyen apjáért vagy anyjáért. Így helyezitek hatályon kívül Isten szavát a hagyományotokkal, amelyet ti magatok tettetek hagyománnyá.”	
7 (14) Ismét magához hívta a tömeget, és így szólt hozzájuk: „Hallgassatok rám mindnyájan, és értsétek meg: (15) Semmi olyan nem teheti tisztátalanná Isten előtt az embert, ami kívülről megy beléje; hanem az teszi tisztátalanná az embert, ami kijön az emberből. (16) Akinek van füle a hallásra, hallja meg!”	15 (10) Majd magához hívta a tömeget, és ezt mondta nekik: „Halljátok, és értsétek meg! (11) Nem az teszi tisztátalanná az embert Isten előtt, ami bemegy a száján, hanem ami a száján kijön, az teszi tisztátalanná az embert.”		VIII 3. Ismét magához hívta a tömeget, és így szólt hozzájuk: „Hallgassatok rám mindnyájan, és értsétek meg: Semmi olyan nem teheti tisztátalanná Isten előtt az embert, ami kívülről megy beléje; hanem az teszi tisztátalanná az embert, ami kijön belőle. Akinek van füle a hallásra, hallja meg!”	
7 (17) Miután elvált a tömegtől, és bement a házba, tanítványai megkérdezték őt a talányos kijelentésről. (18) Erre azt mondta nekik: „Ti is ennyire értetlenek vagytok? Nem fogjátok föl, hogy semmi, ami kívülről megy be az emberbe, nem teheti tisztátalanná, (19) mivel nem a szívébe megy, hanem csak a gyomrába, majd pedig a budiba kerül?” Ezzel tisztának nyilvánított minden ételt. (20) Viszont azt mondta, hogy „ami kijön az emberből, az teszi tisztátalanná az embert; (21) ugyanis belülről, az ember szívéből jönnek elő a gonosz megfontolások, kurválkodás, lopás, gyilkolás, (22) házasságtörés, kapzsiság, gonoszság, csalás, kicsapongás, rosszindulat, istengyalázás, gőg, esztelenség. (23) Mindezek a gonoszságok belülről jönnek, és ezek valóban tisztátalanná teszik az embert.”	15 (15) Péter pedig így felelt neki: „Magyarázd meg nekünk ezt a példázatot!” (16) Ő pedig ezt mondta: „Még mindig értetlenek vagytok ti is? (17) Nem fogjátok föl, hogy ami a szájon bemegy, csak a gyomorba jut, és a budiba kerül? (18) Ami viszont kijön a szájon, az a szívből jön ki, és az tisztátalanná teszi az embert; (19) ugyanis a szívből jönnek elő a gonosz megfontolások, gyilkolás, házasságtörés, kurválkodás, lopás, hamis tanúskodás, istengyalázás. (20) Ezek valóban tisztátalanná teszik az embert, de az, hogy mosatlan kézzel eszik, nem teszi tisztátalanná az embert.”		VIII 4. Miután elvált a tömegtől, és hazament, tanítványai megkérdezték őt a tömegnek mondott szavairól, amelyeket talányosnak tartottak. Erre azt mondta nekik: „Ti is ennyire értetlenek vagytok? Nem fogjátok föl, hogy semmi, ami kívülről megy be az emberbe, nem teheti tisztátalanná, mivel nem a szívébe megy, hanem csak a gyomrába, majd pedig a budiba kerül? Viszont ami az embertől magától származik, az tisztátalanná teheti az embert; ugyanis belülről, az ember szívéből jönnek elő a gonosz gondolatok, és ezek valóban tisztátalanná teszik.”	
7 (24) Innen azonban útra kelt, és elment Tírusz határvidékére, aztán bement egy zsidó házba, mert azt akarta, hogy senki se tudja meg ottlétét, de nem maradhatott rejtve. (25) Ellenkezőleg, rögtön hallott róla egy asszony, akinek volt egy meg nem tisztult szellem hatása alatt álló kislánya; ez eljött, és Jézus lábai elé vetette magát. (26) Az asszony görög volt, szír-föniciai származású, mégis arra kérte őt, hogy űzze ki lányából a démont. (27) Azt mondta neki: „Engedd, hogy előbb a gyerekek lakjanak jól! Nem helyes ugyanis elvenni a gyerekek kenyerét, és a kiskutyák elé vetni.” (28) Az asszony viszont megfelelt neki, és így szólt hozzá: „Igen, uram! De a kiskutyák is esznek az asztal alatt a kisgyerekek morzsáiból.” (29) Erre azt mondta neki: „Erre az értelmes beszédre való tekintettel menj el, lányodból kiment a démon.” (30) Akkor hazament, a kislányt az ágyon fekve találta, s a démon már kiment belőle.	15 (21) Jézus ezután elment onnan, és visszavonult Tírusz és Szidon vidékére. (22) És íme, egy kánaáni asszony, aki arról a határvidékről jött el, kiáltozott, és így szólt: „Könyörülj rajtam, uram, Dávid fia! A lányom súlyosan szenved attól, hogy démon szállta meg!” (23) Ő azonban egy szóval sem felelt neki. Tanítványai ekkor odamentek hozzá, és kérték: „Küldd el, mert kiáltozik utánunk!” (24) Ám ő így felelt: „Isten nem küldött máshoz, csak Izrael házának elveszett juhaihoz.” (25) Az asszony mégis odament, leborult előtte, és így szólt: „Uram, segíts rajtam!” (26) Ő azonban ezt mondta neki: „Nem helyes elvenni a gyerekek kenyerét, és a kiskutyák elé vetni.” (27) Az asszony viszont ezt mondta: „Igen, uram, mert a kiskutyák is esznek az uruk asztaláról lehullott morzsákból.” (28) Akkor így felelt neki Jézus: „Ó asszony, nagy a te bizalmad! Történjék veled úgy, ahogyan akarod!” És meggyógyult a lánya abban az órában.		VIII 5. Innen útra kelt, és elment Tírusz határvidékére, aztán bement egy zsidó házba, mert azt akarta, hogy senki se tudja meg ottlétét, de nem maradhatott rejtve. Ellenkezőleg, rögtön hallott róla egy asszony, akinek volt egy rossz szellem által megszállott kislánya; eljött hát, és Jézus lábai elé vetette magát. Bár az asszony pogány volt, szír-föníciai származású, mégis arra kérte őt, hogy űzze ki lányából a démont. A házigazda azonban így szólt hozzá: „Engedd, hogy előbb a gyerekek lakjanak jól! Nem helyes ugyanis elvenni a gyerekek kenyerét, és a kutyák elé vetni.” Az asszony viszont megfelelt neki, és azt mondta: „Igen, uram! De a kiskutyák is esznek az asztal alatt a gyerekek morzsáiból.” Ekkor Jézus azt mondta neki: „Ez értelmes beszéd! Menj hát el, a lányodból már kiment a démon.” Akkor hazament; a kislányt az ágyon fekve találta, s a démon már valóban kiment belőle. Jézus pedig visszatért tanítványaival Kafarnaumba.	
8 (1) Mivel azokban a napokban ismét nagy tömeg volt vele, de nem volt már mit enniük, Jézus magához hívta tanítványait, és ezt mondta nekik: (2) „Mélyen együtt érzek a tömeggel, mert már három napja kitartanak nálam, és nincs mit enniük. (3) Ha éhesen bocsátom haza őket, kidőlnek az úton, főleg hogy némelyikük messziről jött.” (4) Tanítványai így feleltek neki: „Honnan lesz képes itt valaki jóllakatni ezeket kenyérrel a pusztába vezető útra?” (5) Erre megkérdezte őket: „Mennyi kenyeretek van?” Azok pedig ezt mondták: „Hét.” (6a-c) Ekkor felszólította a tömeget, hogy dőljenek le a földre, majd fogta a hét kenyeret, hálát adott, megtörte a kenyereket, és odaadta tanítványainak, hogy tegyék az emberek elé; (8b) ők át is vették a széttördelt darabok bőségét, hét fonott kosárral, (6d) és a tömeg elé tették. (7) Kevés haluk is volt. Azok fölött is elmondta az asztali áldást, és megmondta, hogy azokat is tegyék az emberek elé. (8a) Ettek, és jól is laktak, (9) pedig négyszer sokan voltak. Aztán elbocsátotta őket, (10) és rögtön hajóba szállt tanítványaival együtt, és Dalmanuta vidékére ment.	15 (32) Jézus pedig magához hívta tanítványait, és ezt mondta: „Mélyen együtt érzek a tömeggel, mert már három napja kitartanak velem, és nincs mit enniük; éhesen pedig nem akarom elbocsátani őket, nehogy kidőljenek az úton.” (33) A tanítványok így szóltak hozzá: „Honnan lenne a pusztában annyi kenyerünk, hogy jóllakassunk ekkora tömeget?” (34) Erre Jézus így szólt hozzájuk: „Mennyi kenyeretek van?” Azok pedig ezt mondták: „Hét; és néhány halacska.” (35) Ekkor felszólította a tömeget, hogy dőljenek le a földre, (36a-b-c) aztán fogta a hét kenyeret és a halakat, hálát adott, megtörte a kenyereket, és odaadta a tanítványoknak, (37b) ők át is vették a széttördelt darabok bőségét, hét teli fonott kosárral, (36d) és a tömeg elé tették. (37a) Mindnyájan ettek, és jól is laktak, (38) pedig négyszer sok férfi evett, az asszonyokon és gyermekeken kívül. (39) Majd miután elbocsátotta a tömeget, hajóba szállt, és elment Magadán határvidékére.		VIII 6. Mivel azokban a napokban ismét nagy tömeg volt vele, és már nem volt mit enniük, Jézus magához hívta tanítványait, és ezt mondta nekik: „Együtt érzek a tömeggel, mert már három napja kitartanak mellettem, és nincs mit enniük. Ha éhesen bocsátom haza őket, kidőlnek az úton, főleg azok, akik meszsziről jöttek.” Tanítványai így feleltek neki: „Hogyan lesz képes itt valaki jóllakatni őket?” Erre megkérdezte tőlük: „Mennyi kenyeretek van?” Azok pedig ezt mondták: „Hét.” Ekkor felszólította a tömeget, hogy telepedjenek le a földre, majd fogta a hét kenyeret, hálát adott, megtörte a kenyereket, és odaadta tanítványainak, hogy tegyék az emberek elé. Ők át is vették a sok széttördelt darabot, és a tömeg elé tették. Kevés haluk is volt. Azok fölött is elmondta az asztali áldást, és megmondta, hogy azokat is tegyék az emberek elé. Az emberek ezúttal is követték Jézusnak az osztozásra adott példáját, így hát valamennyien ettek, és valamenynyire jól is laktak, pedig megint nagyon sokan voltak. Aztán elbocsátotta őket, majd rögtön bárkába szállt tanítványaival együtt, és Dalmanuta vidékére ment.	
8 (11) Kimentek a farizeusok, és vitatkozni kezdtek vele. Az égből való csodajelet követeltek tőle, hogy megvizsgálják őt. (12) Lénye legmélyéig megrendülten felsóhajtott, és így szólt: „Miért követel csodajelet ez a nemzedék? Ámen, mondom nektek: Ezt meg azt tegye velem Isten, ha adatik tőle csodajel ennek a nemzedéknek!” (13) Ezzel otthagyta őket, ismét beszállt a hajóba, és elment a túlsó partra.	12 (38) Akkor megszólították némelyek az írástudók és farizeusok közül: „Mester, csodajelet akarunk látni tőled!” (39) Ő azonban így felelt nekik: „Ez a rossz és házasságtörő nemzedék csodajelet követel, de Isten nem fog csodajelet adni neki, hacsak nem Jónás próféta jelét. (40) Ahogyan ugyanis Jónás három nap és három éjjel volt a tengeri szörny gyomrában, úgy lesz az Emberfia is a föld gyomrában három nap és három éjjel. (41) A ninivei férfiak felkelnek majd az ítéletkor ezzel a nemzedékkel együtt, és elítélik azt, mert ők már Jónás prédikációjára megváltoztatták gondolkodásukat és életüket; de íme, Jónásnál több van itt!.
16 (4) Ezzel otthagyta őket, és elment.	11 (29) Amikor tömeg tódult össze, így kezdett el beszélni: „Ez a nemzedék rossz nemzedék, mert csodajelet követel. De Isten nem fog csodajelet adni neki, hacsak nem Jónás próféta jelét. (30) Ahogyan ugyanis Jónás jellé lett a niniveiek számára, úgy lesz az emberfia is jel e nemzedék számára. (31) Dél királynőjét Isten talpra fogja állítani az ítéletkor e nemzedék férfiaival együtt, és Dél királynője el fogja ítélni őket, mert ő eljött a föld legtávolabb eső végéből, hogy meghallgassa Salamon bölcsességét, de íme, Salamonnál több van itt!” (32) A ninivei férfiak felkelnek majd az ítéletkor ezzel a nemzedékkel együtt, és el fogják ítélni azt, mert ők már Jónás prédikációjára megváltoztatták gondolkodásukat és életüket; de íme, Jónásnál több van itt!”	VIII 7. Ott kimentek hozzá a farizeusok, és vitatkozni kezdtek vele. Az égből való csodajelet követeltek tőle, hogy próbára tegyék őt. Lénye mélyéig megrendülten felsóhajtott, és így szólt: „Miért követel csodajelet ez a nemzedék? Bizony, mondom nektek: Isten nem fog jelet adni neki, hacsak nem Jónás próféta jelét. Ahogyan ugyanis Jónás jellé lett a niniveiek számára, úgy leszek én is jel e nemzedék számára. A niniveieknek ugyanis Jónás felhívása elég volt jelnek arra, hogy jó útra térjenek.” Ezzel otthagyta őket, ismét beszállt a bárkába, és elment a túlsó partra.	
8 (14) Csakhogy a tanítványok elfelejtettek kenyeret magukkal vinni, és csak egy kenyér volt velük a hajóban. (15) Jézus viszont rájuk parancsolt, mondván: „Vigyázzatok! Óvakodjatok a farizeusok kovászától és Heródes kovászától!” (16) És arról vitáztak egymással, hogy nincs kenyerük. (17) Amikor Jézus észrevette ezt, így szólt hozzájuk: „Miért vitatkoztok azon, hogy nincs kenyeretek? Még mindig nem fogjátok föl, és nem is értitek? Megkövesedett a szívetek? (18) Van szemetek, mégsem láttok? És van fületek, mégsem hallotok? (19) Nem emlékeztek, hogy amikor az öt kenyeret megtörtem az ötször sok embernek, hány tele hordeszköznyi kenyérdarabot vettetek át?” Azt mondták neki: „Tizenkettőt.” (20) „És amikor hét kenyeret törtem meg a négyszer sok embernek, hány tele fonott kosárnyi kenyérdarabot vettetek át?” Azt mondták: „Hetet.” (21) Erre így szólt hozzájuk: „Még mindig nem értitek?”	16 (5) Amikor a tanítványok a túlsó partra mentek, elfelejtettek kenyeret magukkal vinni. (6) Jézus azonban ezt mondta nekik: „Vigyázzatok! Óvakodjatok a farizeusok és szadduceusok kovászától!” (7) Ők pedig ezt fontolgatták maguk között: „Nem hoztunk magunkkal kenyeret!” (8) Jézus azonban észrevette, és ezt mondta: „Mit fontolgattok magatok között, csekély bizalmúak? Hogy nincs kenyeretek? (9) Még mindig nem fogjátok föl, és nem is emlékeztek az ötször sok ember öt kenyerére, és hogy hány hordeszközzel kaptatok? (10) Sem a négyszer sok ember hét kenyerére, és hogy hány fonott kosárral kaptatok? (11) Hogyan lehetséges, hogy nem fogjátok föl, hogy nem kenyerekről mondtam nektek: Óvakodjatok a farizeusok és szadduceusok kovászától!?”		VIII 8. Csakhogy a tanítványok elfelejtettek magukkal vinni kenyeret, és mindössze egy kenyér volt velük a bárkában, ezért aztán elkezdtek arról vitázni egymással, hogy nincs kenyerük. Amikor Jézus észrevette ezt, így szólt hozzájuk: „Miért vitatkoztok azon, hogy nincs kenyeretek? Még mindig nem fogjátok föl, még mindig nem értitek? Hát kőből van a szívetek? Nem emlékeztek, hogyan osztottam meg az öt kenyeret a sok embernek? És amikor hét kenyeret osztottam szét ugyancsak sok embernek? Hát még mindig nem értitek, hogy nem azon kell vitázni, sok van-e, vagy kevés, hanem el kell osztani azt, ami van?”	
				
8 (27) Jézus és tanítványai ezután kimentek a Fülöp Cézáreája körüli falvakba. Az úton megkérdezte tanítványait, és így szólt hozzájuk: „Mit mondanak az emberek, ki vagyok én?” (28) Azok pedig azt mondták neki: „Azt, hogy Keresztelő János, mások azt, hogy Illés, ismét mások pedig azt, hogy a próféták egyike.” (29) Ekkor megkérdezte őket: „De ti, mit mondotok ti, ki vagyok én?” Péter felelt, és ezt mondta neki: „Te vagy a Messiás.” (30) Erre keményen rájuk szólt, hogy senkinek se beszéljenek őróla.	16 (13) Amikor Jézus Fülöp Cézáreájának területére érkezett, ezt kérdezte tanítványaitól: „Mit mondanak az emberek: ki az emberfia?” (14) Azok ezt mondták: „Egyesek szerint Keresztelő János, mások szerint Illés, ismét mások szerint Jeremiás, vagy egy a próféták közül.” (15) Ő így szólt hozzájuk: „De ti, mit mondotok ti, ki vagyok én?” (16) Erre Simon Péter felelt, és ezt mondta: „Te vagy a Messiás, az élő Isten fia.” ... (20) Akkor keményen rászólt a tanítványokra, hogy senkinek se beszéljenek arról, hogy ő a Messiás.	9 (18) Történt, hogy amikor egymagában imádkozott, vele voltak a tanítványok, és megkérdezte őket: „Mit mond a tömeg, ki vagyok én?” (19) Ők így válaszoltak: „Azt, hogy Keresztelő János, mások meg, hogy Illés, ismét mások pedig, hogy a régi próféták egyike támadt fel.” (20) Mire azt mondta: „De ti, mit mondotok ti, ki vagyok én?” Péter így válaszolt: „Azt, hogy Isten messiása.” (21) Erre keményen rájuk szólt, és felszólította őket, hogy senkinek se beszéljenek erről,	IX 1. Jézus és tanítványai azután kimentek a Fülöp Cézáreája körüli falvakba. Az úton megkérdezte tanítványait: „Mit mondanak az emberek, ki vagyok én?” Azok pedig ezt mondták neki: „Azt, hogy Keresztelő János vagy, mások azt, hogy Illés, ismét mások pedig azt, hogy a próféták egyike.” Ekkor megkérdezte őket: „De ti, mit mondotok ti, ki vagyok én?” Péter felelt, és ezt mondta neki: „Te vagy a Messiás.” Erre keményen rájuk szólt, hogy senkinek se beszéljenek őróla, mert nem róla kell beszélniük, hanem Istenről és a Szeretet Világáról.	
8 (31) Ezután elkezdte arra tanítani őket, hogy „az emberfiának sokat kell szenvednie, mint alkalmatlannak el kell vettetnie a vének, a főpapok és az írástudók által, és meg kell öletnie, és három nap múltán újból talpra kell állnia”. (32) Egészen nyíltan beszélt erről a dologról. Erre Péter magához vonta őt, és kezdett keményen beszélni vele. (33) Ő azonban megfordult, ránézett tanítványaira, keményen rászólt Péterre, és azt mondta: „Menj innen mögém, sátán! Mert nem Isten gondolatai járnak a fejedben, hanem az emberekéi.”	16 (21) Ettől fogva Jézus elkezdte megmutatni tanítványainak, hogy el kell mennie Jeruzsálembe, sokat kell szenvednie a vének, a főpapok és az írástudók által, meg kell öletnie, és a harmadik napon újból talpra kell állnia. (22) Erre Péter magához vonta őt, és elkezdett keményen beszélni vele, mondván: „Isten őrizzen ettől, uram! Semmiképp nem történik ez veled!” (23) Ő azonban megfordult, és ezt mondta Péternek: „Menj innen mögém, sátán! Kelepce vagy számomra, mert nem Isten gondolatai járnak a fejedben, hanem az emberekéi.”	9 (22) mondván: „Az emberfiának sokat kell szenvednie, mint alkalmatlannak el kell vettetnie a vének, a főpapok és az írástudók által, és meg kell öletnie, és a harmadik napon újból talpra kell állnia.”
12 (49) „Azért jöttem, hogy tüzet gyújtsak az országban, és menynyire szeretném, ha már égne! (50) De alámerítéssel kell alámeríttetnem, és mennyire szorongok, amíg be nem teljesedik!”
9 (45) Ők azonban nem értették ezt a beszédet, ugyanis Isten elrejtette előlük az értelmét, hogy ne fogják fel, de féltek is megkérdezni őt erről a beszédről.
	IX 2. Ezután elkezdte felkészíteni arra őket arra, hogy ember lévén, neki is számolnia kell azzal, hogy Isten nem fog közbeavatkozni: a vének, a főpapok és az írástudók elvetik, és sokat kell majd szenvednie, de azután Isten hamarosan örök életre ébreszti, örök törvénye szerint. Egészen nyíltan beszélt erről a dologról, és megvallotta nekik: „Azért jöttem, hogy meggyújtsam a Szeretet Világának tüzét Izraelben, és mennyire szeretném, ha már égne! De emiatt szenvedés és halál vár rám!” Mennyire szorongok, amíg be nem teljesedik Erre Péter magához vonta őt, és kezdett keményen beszélni vele, mondván: „Isten őrizzen ettől, uram! Semmiképp sem történhet meg ez veled!” Ő azonban megfordult, ránézett tanítványaira, keményen rászólt Péterre, és azt mondta: „Menj innen mögém, mert a Sátán, a Kísértő beszél belőled! Csapda vagy számomra, mert nem Isten gondolatai járnak az eszedben, hanem az emberekéi.”	
8 (34) És összehívta a tömeget tanítványaival együtt, és így szólt hozzájuk: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, és vegye föl keresztgerendáját, és úgy kövessen engem.	16 (24) Akkor Jézus ezt mondta tanítványainak: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, és vegye föl keresztgerendáját, és úgy kövessen engem.	9 (23) Így szólt mindenkihez: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, és vegye föl keresztgerendáját napról napra, és úgy kövessen.”	IX 3. Ezután összehívta a tömeget tanítványaival együtt, és ismét lelkükre kötötte: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, legyen kész az üldöztetések vállalására is, és úgy kövessen engem.”	
9 (1) Majd azt mondta nekik: „Ámen, mondom nektek: Vannak olyanok az itt állók között, akik semmiképp sem ízlelik meg a halált addig, amíg meg nem látják, hogy Isten országa eljött erőben.” (2) Hat nappal ezután Jézus magához vette Pétert, Jakabot és Jánost, és felvitte őket egy magas hegyre, csak őket magukban. (3) Ott szemük láttára átalakult; ruhája fénylő lett, olyan nagyon fehér, amilyenre semmiféle kelmefestő a földön nem tud fehéríteni. (4) És megjelent nekik Illés Mózessel együtt, és beszélgettek Jézussal. (5) Majd Péter szólalt fel, és azt mondta: „Rabbi, pont jó, hogy itt vagyunk! Csinálunk majd három sátrat, neked egyet, Mózesnek egyet és Illésnek egyet!” (6) Nem tudta ugyanis, mit válaszoljon, mert nagyon megrémültek. (7) És történt, hogy felhő árnyékolta be őket, és történt, hogy hang hallatszott a felhőből: „Ez az én szeretett fiam! Őrá hallgassatok!” (8) Amikor azonban hirtelen körülnéztek, nem láttak többé senkit maguk mellett, csak egyedül Jézust.	16 (28) Ámen, mondom nektek: Vannak olyanok az itt állók között, akik semmiképp sem ízlelik meg a halált addig, amíg meg nem látják eljönni országával az Emberfiát.”
17 (1) Hat nappal ezután Jézus magához vette Pétert, Jakabot és ennek testvérét, Jánost, és felvitte őket egy magas hegyre, őket magukban. (2) Ott szemük láttára átalakult: arca felragyogott, mint a nap, ruhája pedig olyan fehér lett, mint a fény. (3) És íme, megjelent nekik Mózes és Illés, és együtt beszélgettek vele. (4) Aztán Péter szólalt fel, és azt mondta Jézusnak: „Uram, pont jó, hogy itt vagyunk! Ha akarod, csinálok majd itt három sátrat, neked egyet, Mózesnek egyet és Illésnek egyet!” (5) Még beszélt, amikor íme, fényes felhő árnyékolta be őket, és íme, hang szólt a felhőből: „Ez az én szeretett fiam, benne gyönyörködöm. Őrá hallgassatok!” (6) Amikor a tanítványok ezt meghallották, arcra borultak, és nagy félelem fogta el őket. (7) De Jézus odament, megérintette őket, és ezt mondta: „Keljetek fel, és ne féljetek!” (8) Amikor azonban felemelték szemüket, senkit sem láttak, csak egyedül Jézust.	9 (27) „Ahogy igaz, úgy mondom nektek: Vannak olyanok az éppen itt állók között, akik semmiképp sem ízlelik meg a halált addig, amíg meg nem látják Isten országát.” (28) Történt pedig e szavak elmondása után mintegy nyolc nappal, hogy magához vette Pétert, Jakabot és Jánost, és felment a hegyre imádkozni. (29) Miközben imádkozott, arckifejezése más lett, ruházata pedig villámló fehérré vált. (30) És íme, két férfi beszélgetett vele: Mózes és Illés; (31) dicsőségben jelentek meg, és Jézus elmeneteléről beszéltek, amelyet Jeruzsálemben kellett nemsokára beteljesítenie. (32) Péterre és a vele lévőkre álmosság nehezedett, de miután ismét éberré váltak, meglátták Jézus dicsőségét és azt a két férfit, akik ott álltak vele együtt. (33) És amikor azok elválóban voltak tőle, történt, hogy Péter így szólt Jézushoz: „Rabbi, pont jó, hogy itt vagyunk! Majd csinálunk három sátrat, egyet neked, egyet Mózesnek és egyet Illésnek!” Nem tudta, mit beszél. (34) Miközben azonban ezeket mondta, felhő támadt, és beárnyékolta azokat; amikor pedig bementek a felhőbe, félelem fogta el őket. (35) A felhőből aztán hang szólt, és ezt mondta: „Ez az én kiválasztott fiam! Őrá hallgassatok!” (36) És miközben a hang elhangzott, Jézust egyedül találták. Ők el is némultak, és azokban a napokban senkinek semmit nem adtak hírül arról, amit láttak.	IX 4. Majd azt mondta nekik: „Bizony, mondom nektek: Vannak olyanok az itt állók között, akik semmiképp sem halnak meg addig, amíg meg nem látják, hogy a Szeretet Világa eljött erőben.” Hat nappal ezután Jézus magához vette Pétert, Jakabot és Jánost, és felvitte őket egy magas hegyre, csak őket magukban. Ott szemük láttára átalakult; ruhája fénylő lett, olyan ragyogó fehér, amilyet semmiféle kelmefestő nem tud létrehozni. És megjelent nekik Illés Mózessel együtt, és beszélgettek Jézussal. Majd Péter szólalt meg, és azt mondta: „Rabbi, pont jó, hogy itt vagyunk! Csinálunk majd három sátrat, neked egyet, Mózesnek egyet és Illésnek egyet!” Ekkor felhő árnyékolta be őket, majd hangot hallottak a felhőből: „Ez az én igaz küldöttem, akit szeretek! Őrá hallgassatok!” Amikor azonban hirtelen körülnéztek, nem láttak többé senkit maguk mellett, csak egyedül Jézust.	
9 (9) ... lejöttek a hegyről ... (14) Amikor odaérkeztek a tanítványokhoz, nagy tömeget láttak körülöttük, és írástudókat, akik vitatkoztak velük. (15) Mihelyt meglátták Jézust, az egész tömeg megborzadt, majd odafutottak hozzá, és üdvözölték. (16) Ő megkérdezte tőlük: „Miről vitatkoztok velük?” (17) Valaki a tömegből így felelt neki: „Rabbi, elhoztam hozzád a fiamat, akiben szótlan szellem van, (18) és ahol éppen elkapja, ide-oda rángatja őt, aztán habzik a szája, fogát csikorgatja, és végül egészen megmerevedik. Mondtam is tanítványaidnak, hogy űzzék ki, de nem voltak elég erősek hozzá.” (19) Ő így válaszolt nekik: „Ó, ti Istenbe vetett bizalom nélküli nemzedék vagytok! Hát meddig legyek még veletek? Hát meddig viseljelek el titeket? Hozzátok ide hozzám!” (20) Erre odavitték hozzá. Amikor a szellem meglátta őt, rögtön össze-vissza rángatta a fiút, úgyhogy a földre esett, és habzó szájjal fetrengett. (21) Jézus megkérdezte az apját: „Mennyi ideje már, hogy ez történik vele?” Az így szólt: „Kisgyermekkora óta. (22) És sokszor vetette tűzbe is, vízbe is, hogy tönkretegye őt. De ha képes vagy valamire, szánj meg minket, és siess segítségünkre!” (23) Jézus azonban ezt mondta neki: „Ez a »Ha képes vagy«! Minden lehetséges annak, aki bízik Istenben” (24) A gyermek apja rögtön felkiáltott, és így szólt: „Szeretnék bízni Istenben. Segíts nekem bizalmatlanságomban!” (25) Jézus pedig, látva, hogy tömeg fut össze, keményen rászólt a tisztátalan szellemre, mondván neki: „Szótlan és süket szellem, én parancsolom neked, menj ki belőle, és soha többé ne menj vissza bele!” (26) Mire az felkiáltott, nagyon összerángatta a fiút, és kiment. A fiú pedig olyan lett, mint egy halott, úgyhogy a legtöbben azt mondták, meghalt. (27) Jézus viszont megragadta a kezét, felállította őt, és az felkelt. (28) Miután hazamentek, tanítványai azt kérdezték tőle maguk között: „Mi miért nem voltunk képesek kiűzni?” (29) Azt mondta nekik: „Ez a fajta semmi más hatására nem képes kimenni, csak imádság révén.”	17 (9) ... lejöttek a hegyről ... (14) Amikor megérkeztek a tömeghez, odament hozzá egy ember, térdre borult előtte, és így szólt: (15) „Uram, könyörülj a fiamon, mert holdkóros és rosszul van, ugyanis sokszor esik tűzbe, és sokszor vízbe. (16) Elhoztam tanítványaidhoz, de nem voltak képesek meggyógyítani.” (17) Jézus pedig így válaszolt: „Ó, ti Istenbe vetett bizalom nélküli és elfajult nemzedék vagytok! Hát meddig legyek még veletek? Hát meddig viseljelek el titeket? Hozzátok ide!” (18) Aztán Jézus keményen rászólt a démonra, az kiment belőle, és attól az órától fogva meggyógyult a gyermek. (19) Akkor odamentek a tanítványok Jézushoz magukban, és ezt mondták: „Mi miért nem voltunk képesek kiűzni?” (20) Ő pedig ezt mondta nekik: „Csekély bizalmatok miatt. Mert bizony, mondom nektek: Ha csak akkora Istenbe vetett bizalmatok lenne, mint a mustármag, akkor azt mondanátok ennek a hegynek: »Menj innen oda!«, és odamenne. És semmi sem lenne lehetetlen nektek. (21) Ez a fajta nem megy ki, csak imádság és böjtölés révén.”	9 (37) Történt pedig a következő napon, hogy amikor lejöttek a hegyről, nagy tömeg ment eléje. (38) Egyszer csak egy férfi felkiáltott a tömegből: „Rabbi, kérlek, tekints rá a fiamra, mert egyetlen gyermekem, (39) és íme, időnkint egy szellem kaparintja meg, és hirtelen kiáltozik, ide-oda rángatja őt, miközben habzik a szája, és csak nagy nehezen távozik tőle, teljesen összetörve őt. (40) Megkértem tanítványaidat, hogy űzzék ki, de nem voltak képesek rá. (41) Jézus így válaszolt: „Ó, ti Istenbe vetett bizalom nélküli és elfajult nemzedék vagytok! Hát meddig legyek még veletek, és viseljelek el titeket? Vezesd ide a fiadat!” (42) Még ment feléje, amikor leteperte és össze-vissza rángatta őt a démon. Akkor Jézus keményen rászólt a meg nem tisztult szellemre, és meggyógyította a gyermeket, majd visszaadta őt apjának. (43) Mindnyájan megdöbbentek Isten nagyságán. Miközben mindenki elcsodálkozott mindazon, amit tett, ő így szólt tanítványaihoz:	IX 5. Miután lejöttek a hegyről, és megérkeztek a többi tanítványhoz, nagy tömeget láttak körülöttük, és írástudókat, akik vitatkoztak velük. Mihelyt meglátták Jézust, odafutottak hozzá, és üdvözölték. Ő megkérdezte tőlük: „Miről vitatkoztok velük?” Valaki a tömegből így felelt neki: „Rabbi, elhoztam hozzád a fiamat, akiben szótlan szellem lakik, és ahol éppen elkapja, ide-oda rángatja őt, aztán habzik a szája, fogát csikorgatja, és végül egészen megmerevedik. Mondtam tanítványaidnak, hogy űzzék ki, de nem voltak elég erősek hozzá.” Ő így válaszolt nekik: „Ó, te Istenben nem bízó nemzedék! Hát meddig legyek még veletek? Hát meddig viseljelek el titeket? Hozzátok ide hozzám!” Erre odavitték hozzá. Amikor a szellem meglátta őt, rögtön össze-vissza rángatta a fiút, úgyhogy a földre esett, és habzó szájjal fetrengett. Jézus megkérdezte az apját: „Mennyi ideje már, hogy ez történik vele?” Az így szólt: „Kisgyermekkora óta. És sokszor vetette tűzbe is, vízbe is, hogy tönkretegye őt. De ha képes vagy valamire, szánj meg minket, és siess segítségünkre!” Jézus azonban ezt mondta neki: „Ha képes vagy!? Minden lehetséges annak, aki bízik Istenben!” A gyermek apja rögtön felkiáltott, és így szólt: „Bízni akarok Istenben. Segíts nekem bizalmatlanságomban!” Jézus pedig, látva, hogy tömeg fut össze, keményen rászólt a tisztátalan szellemre, mire az felkiáltott, össze-vissza rángatta a fiút, és kiment belőle. A fiú pedig olyan lett, mint egy halott, úgyhogy többen azt mondták, meghalt. Jézus viszont megragadta a kezét, felállította őt, és az felkelt. Miután hazamentek, tanítványai azt kérdezték tőle maguk között: „Mi miért nem voltunk képesek kiűzni?” Azt mondta nekik: „Mert csekély a bizalmatok Isten iránt!”	
9 (30) Miután onnan elmentek, átvonultak Galileán, de nem akarta, hogy ezt bárki is megtudja, (31) ugyanis tanítványait oktatta, és azt mondta nekik: „Az emberfiát Isten emberi kezeknek szolgáltatja ki, meg fogják ölni, de miután megölték, három nap múltán újból talpra fog állni.” (32) Ők azonban nem értették meg ezt a beszédet, viszont féltek megkérdezni őt.	17 (22) Amikor összegyűltek Galileában, Jézus ezt mondta nekik: „Az emberfiának számolnia kell azzal, hogy Isten emberek kezének szolgáltatja ki, (23) és meg fogják ölni, de a harmadik napon újból talpra fog állni.” Erre nagyon elszomorodtak.	9 (44) „Vegyétek fületekbe ti ezeket a szavakat! Az embernek ugyanis, és így nekem is számolnom kell azzal, hogy Isten emberek kezének szolgáltat ki.” (45) Ők azonban nem értették ezt a beszédet, ugyanis Isten elrejtette előlük az értelmét, hogy ne fogják fel, de féltek is megkérdezni őt erről a beszédről.	IX 6. Miután onnan elmentek, átvonultak Galileán, de nem akarta, hogy ezt bárki is megtudja, ugyanis tanítványait akarta oktatni. Ismét arról beszélt nekik, hogy számolnia kell a szenvedéssel, és talán erőszakos halált fog halni. Ők azonban nem értették meg ezt a beszédet, mert azt remélték, hogy ő a Messiás, viszont féltek megkérdezni őt.	
9 (33) Kafarnaumba mentek. Amikor hazaértek, megkérdezte őket: „Miért vitatkoztatok az úton?” Ők azonban hallgattak. (34) Arról vitatkoztak ugyanis egymással az úton, hogy ki a legnagyobb közöttük. (35) Leült, odahívta a Tizenkettőt, és így szólt hozzájuk: „Aki első akar lenni, mindenki között az utolsó lesz, és mindenkinek a szolgája.”	18 (1) Abban az órában a tanítványok odamentek Jézushoz, és így szóltak: „Vajon ki a legnagyobb a Mennyek országában?” ... (4) Aki tehát olyan kicsivé teszi magát, mint ez a kisgyerek, az a legnagyobb a Mennyek országában.	9 (48) ... ezt mondta nekik: „... aki mindannyiotok között a legkisebbként áll itt, az a nagy.”	IX 7. Aztán ismét Kafarnaumba mentek. Amikor hazaértek, megkérdezte őket: „Miért vitatkoztatok az úton?” Ők azonban hallgattak. Arról vitatkoztak ugyanis egymással az úton, hogy ki a legnagyobb közöttük. Erre leült, és így szólt hozzájuk: „Aki első akar lenni ebben a világban, az a szeretet rendjében az utolsó lesz!”	
9 (36) Akkor fogott egy kisgyereket, odaállította közéjük középre, majd átkarolta őt, és azt mondta nekik: (37a) „Ha valaki az én kedvemért befogad egy ilyen kisgyereket, engem fogad be.” (37b) Akkor Jézus azt mondta: „Aki pedig befogad engem, nem annyira engem fogad be, mint inkább azt, aki engem küldött.”	18 (2) Erre ő odahívott egy kisgyereket, odaállította közéjük ... (3) és ezt mondta: „Ámen, mondom nektek, ha meg nem tértek, és olyanokká nem váltok, mint a kisgyerekek, semmiképp nem mentek be a Mennyek országába. ... (5) És ha valaki az én kedvemért befogad egy ilyen kisgyereket, engem fogad be.”	9 (46) Vitatkozás ütötte fel a fejét közöttük arról, hogy feltehetőleg ki lehet a legnagyobb közöttük. (47) Jézus azonban, minthogy ismerte szívük gondolatát, kézen fogott egy kisgyereket, odaállította maga mellé, (48) és ezt mondta nekik: „Ha valaki az én kedvemért befogadja ezt a kisgyereket, engem fogad be; ha pedig valaki befogad engem, azt fogadja be, aki engem elküldött.”	IX 8. Akkor fogott egy kis utcagyereket, odaállította közéjük, majd átkarolta őt, és azt mondta nekik: „Ha valaki az én kedvemért befogad egy ilyen kisgyereket, engem fogad be, mert én a világ jelentéktelenjeiért jöttem.” Majd hozzátette: „Aki pedig befogad engem, nemcsak engem fogad be, hanem azt is, aki engem küldött, mert Atyám is e világ kicsinyeinek oldalán áll.”	
9 (38) János így szólt Jézushoz: „Rabbi, láttunk valakit, aki rád hivatkozva űz ki démonokat, de nem követ minket, igyekeztünk tehát útját állni tevékenységének, mert nem követ minket.” (39) Jézus azonban azt mondta: „Ne álljátok útját, mert aki erőtettet visz végbe az én nevemben, nem képes arra, hogy aztán hamarosan ócsároljon engem; (40) mert aki nincs ellenünk, értünk van.		9 (49) Erre megszólalt János: „Rabbi, láttunk valakit, aki rád hivatkozva űz ki démonokat, igyekeztünk tehát útját állni tevékenységének, mert nem követ velünk téged.” (50) Jézus azonban így szólt hozzájuk: „Ne álljátok útját, mert aki nincs ellenetek, értetek van.”	IX 9. Később János így szólt Jézushoz: „Rabbi, láttunk valakit, aki rád hivatkozva űz ki démonokat, de nem követ minket, igyekeztünk tehát megakadályozni őt, mert nem követ minket.” Jézus azonban azt mondta: „Ne akadályozzátok, mert aki nincs ellenünk, az a mi ügyünket támogatja!”	
				
10 (1) Jézus felkelt, és elment onnan Júdea határvidékére és a Jordánon túlra. Ismét tömeg gyűlt köréje, és ahogyan szokta, ismét tanította őket. (2) Farizeusok is mentek hozzá, hogy megvizsgálják őt, és megkérdezték: „Vajon szabad-e a férjnek elbocsátania feleségét?” (3) Ő pedig így felelt nekik: „Mit parancsolt nektek Mózes?” (4) Azok azt mondták: „Mózes megengedte, hogy válólevelet írjunk, és így elbocsássuk.” (5) Jézus viszont azt mondta nekik: „Szívetek megkövesedettsége miatt írta nektek Mózes ezt a parancsot. (6) Isten azonban a teremtés kezdetétől fogva férfivá és nővé tette az embereket, (7) ezért hagyja el az ember apját és anyját, (8) és a kettő egy test lesz: úgyhogy többé már nem ketten vannak, hanem csak egy test. (9) Amit tehát Isten öszszekötött, ember ne válassza szét!”	19 (3) Farizeusok mentek oda hozzá, hogy megvizsgálják őt, és így szóltak: „Vajon szabad-e az embernek elbocsátania feleségét bármilyen tetszőleges okból?” (4) Ő pedig így felelt: „Nem olvastátok-e, hogy a Teremtő kezdettől fogva férfivá és nővé tette őket? (5) És ezt mondta: »Ezért az ember elhagyja apját és anyját, feleségéhez ragaszkodik, és a kettő egy test lesz«: (6) úgyhogy többé már nem ketten vannak, hanem csak egy test. Amit tehát Isten összekötött, ember ne válassza szét!”		X 1. Jézus felkerekedett, és elment onnan Júdea határvidékére, a Jordánon túlra. Ismét tömeg gyűlt köréje, és ahogyan szokta, ismét tanította őket. Farizeusok is mentek hozzá, hogy megvizsgálják hűségét a Törvényhez, és megkérdezték: „Vajon szabad-e a férjnek elbocsátania feleségét?” Ő pedig így felelt nekik: „Mit parancsolt nektek Mózes?” Azok azt mondták: „Mózes megengedte, hogy válólevelet írjunk, és így bocsássuk el.” Jézus viszont azt mondta nekik: „Keményszívűségetek miatt adta nektek Mózes ezt az engedményt. Isten azonban a teremtés kezdetétől fogva férfivá és nővé tette az embert, ezért az ember elhagyja apját és anyját, és a kettő egy ember lesz: úgyhogy többé már nem ketten vannak, hanem csak egy ember. Amit tehát Isten összekötött, ember ne válassza szét!”	
10 (13) Kisgyermekeket vittek hozzá, hogy érintse meg őket, a tanítványok azonban keményen rájuk szóltak. (14) Amikor azonban Jézus ezt meglátta, bosszús lett, és keményen rájuk szólva azt mondta nekik: „Hagyjátok, hogy a gyermekek hozzám jöjjenek, ne álljátok útjukat, mert az ilyenek számára van itt Isten országa. (15) Ámen, mondom nektek, aki nem gyermekként fogadja Isten országát, semmiképp be nem megy oda.” (16) Aztán átkarolta őket, és rájuk téve kezét, megáldotta őket.	19 (13) Akkor kisgyerekeket vittek oda hozzá, hogy rájuk tegye a kezét, és imádkozzék értük, de a tanítványok keményen rájuk szóltak. (14) Jézus azonban azt mondta: „Hagyjátok a gyermekeket, és ne álljátok útjukat abban, hogy hozzám jöjjenek, mert az ilyenek számára van itt a Mennyek országa!” (15) Aztán rájuk tette a kezét, és elment onnan.	18 (15) Odavitték hozzá a csecsemőket is, hogy érintse meg őket. Amikor a tanítványok ezt meglátták, keményen rájuk szóltak, (16) de Jézus odahívta őket, és így szólt: „Hagyjátok, hogy a gyermekek hozzám jöjjenek, és ne álljátok útjukat, mert az ilyenek számára van itt Isten országa. (17) Ámen, mondom nektek, aki nem gyermekként fogadja Isten országát, semmiképp be nem megy oda.”	X 2. Kisgyermekeket vittek hozzá, hogy érintse meg őket, a tanítványok azonban durván rájuk szóltak. Amikor Jézus ezt meglátta, bosszús lett, és keményen rájuk szólva ezt mondta nekik: „Hagyjátok, hogy a gyermekek hozzám jöjjenek, ne álljátok útjukat, mert elsősorban éppen a kisemberek számára van itt a Szeretet Világa! Bizony, mondom nektek, aki nem gyermeki egyszerűséggel fogadja a Szeretet Világát, semmiképp nem megy be oda; szeretetet ugyanis sem erővel szerezni, sem vásárolni nem lehet.” Aztán átkarolta a gyermekeket, majd kezét rájuk téve megáldotta őket.	
10 (17) Amikor útnak indult, odafutott hozzá valaki, térdre esett előtte, és megkérdezte tőle: „Jó rabbi, mit tegyek, hogy örök életet örököljek?” (18) Jézus azonban így szólt hozzá: „Miért mondasz engem jónak? Senki sem jó, csak egy valaki: Isten. A parancsokat ismered: (19) Ne ölj, ne törj házasságot, ne lopj, hamis tanúságot ne tégy, ne rabolj, tiszteld apádat és anyádat!” (20) Az viszont azt mondta neki: „Rabbi, ezeket mind megtartottam ifjúkorom óta.” (21) Jézus pedig ránézett, megkedvelte, és így szólt hozzá: „Egy dolog hiányzik neked. Rajta, menj el, add el mindazt, amit birtokolsz, és add a szegényeknek – így kincset birtokolsz majd Istennél! Aztán gyere ide hozzám, és kövess engem!” (22) Az viszont elkomorodott erre a szóra, és szomorúan elment, ugyanis nagy vagyont birtokolt.	19 (16) És íme, odament hozzá valaki, és ezt mondta: „Mester, mi jót tegyek, hogy örök élet legyen az enyém?” (17) Ő pedig azt mondta neki: „Miért kérdezel engem a jóról? Csak egyetlen valaki van, aki jó. Ha pedig be akarsz menni az életre, tartsd meg a parancsokat.” (18) Ezt mondta neki: „Melyeket?” Jézus pedig ezt válaszolta: „Azt, hogy ne ölj, ne törj házasságot, ne lopj, hamis tanúságot ne tégy, (19) tiszteld apádat és anyádat, és szeresd embertársadat, mint önmagadat!” (20) Az ifjú így szólt hozzá: „Ezeket mind megtartottam. Mi hiányzik még nekem?” (21) Jézus így szólt hozzá: „Ha teljes akarsz lenni, rajta, menj el, add el, amid van, és add a szegényeknek – így kincset birtokolsz majd Istennél! Aztán gyere ide hozzám, és kövess engem!” (22) Amikor az ifjú meghallotta ezt a beszédet, szomorúan elment, ugyanis nagy vagyont birtokolt.	18 (18) És megkérdezte tőle egy elöljáró, és így szólt: „Jó rabbi, mit tegyek, hogy örök életet örököljek?” (19) Jézus azonban ezt mondta neki: „Miért mondasz engem jónak? Senki sem jó, csak egy valaki: Isten. (20) A parancsokat ismered: Ne törj házasságot, ne ölj, ne lopj, hamis tanúságot ne tégy, tiszteld apádat és anyádat!” (21) Ő viszont azt mondta: „Ezeket mind megtartottam ifjúkorom óta.” (22) Amikor Jézus ezt meghallotta, így szólt hozzá: „Még szűkében vagy valaminek: Add el mindazt, amit birtokolsz, és oszd szét a szegényeknek – így kincset birtokolsz majd Istennél! Aztán gyere ide hozzám, és kövess engem!” (23) Ő pedig meghallván ezeket, nagyon szomorú lett, ugyanis igen gazdag volt.
Nazoreusok evangéliuma,
16. töredék (Schneemelcher I, 137)
(Órigenész: Mt-Komm. XV, 14)
	X 3. Amikor útnak indult, odafutott hozzá egy gazdag ember, térdre esett előtte, és megkérdezte tőle: „Jó rabbi, mit tegyek, hogy elnyerjem az örök életet?” Jézus azonban így szólt hozzá: „Miért mondasz engem jónak? Senki sem jó, csak egy valaki: Isten. A parancsokat ismered: Ne ölj, ne törj házasságot, ne lopj, hamis tanúságot ne tégy, ne rabolj, tiszteld apádat és anyádat!” Az viszont azt mondta neki: „Rabbi, ezeket mind megtartottam ifjúkorom óta.” Jézus ránézett, megkedvelte, és így szólt hozzá: „Valami hiányzik neked! Rajta, menj el, add el mindazt, amit birtokolsz, és add a szegényeknek – így kincsed lesz majd Istennél! Aztán jöjj vissza hozzám, és kövess engem!” A gazdag azonban vakarni kezdte a fejét, mert nem tetszett neki a dolog. Jézus akkor így szólt hozzá: „Hogyan mondhatod, hogy megtetted a törvény tanítását? Hiszen meg van írva a törvényben: Szeresd felebarátodat, mint önmagadat! És íme, sok testvéred ócska rongyokban jár, éhen halnak, a te házad pedig tele van mindenféle jóval, de abból semmi sem jut nekik.” Az elkomorodott erre a szóra, és szomorúan elment, ugyanis nagy vagyont birtokolt.	
10 (23) Jézus erre körülnézett, és azt mondta tanítványainak: „Milyen nehezen fognak bemenni Isten országába azok, akik vagyont birtokolnak.” (24) A tanítványok pedig elborzadtak ezekre a szavakra. Jézus azonban ismét megfelelt nekik, mondván: „Gyermekeim, milyen nehéz a vagyonban bízóknak Isten országába bemenni! (25) Könnyebb a tevének átmennie a tű fokán, mint a gazdagnak bemennie Isten országába!” (26) Azok pedig szerfölött megdöbbentek.	19 (23) Jézus pedig ezt mondta tanítványainak: „Ámen, mondom nektek, hogy a gazdag ember nehezen megy be a Mennyek országába. (24) Újra csak azt mondom nektek: Könnyebb a tevének átmennie a tű fokán, mint a gazdagnak bemennie Isten országába.” (25) Amikor meghallották ezt a tanítványok, nagyon megdöbbentek	18 (24) Amikor Jézus meglátta őt, ezt mondta: „Milyen nehezen fognak bemenni Isten országába azok, akik vagyont birtokolnak. (25) Könnyebb ugyanis a tevének bemennie a tű fokán, mint a gazdagnak bemennie Isten országába.”	X 4. Jézus erre körülnézett, és azt mondta tanítványainak: „Milyen nehezen fognak bemenni a Szeretet Világába azok, akik vagyont birtokolnak.” A tanítványok pedig elborzadtak ezekre a szavakra. Jézus azonban ismét megfelelt nekik, mondván: „Könnyebb a tevének átmennie a tű fokán, mint a gazdagnak bemennie a Szeretet Világába!” Azok pedig szerfölött megdöbbentek ezen.	
10 (28) Péter erre elkezdte mondani neki: „Nézd csak! Mi mindent elhagytunk, és követtünk téged!” (29) Jézus azt mondta: „Ámen, mondom nektek: Senki sem hagyta el házát vagy fivérét vagy nővérét vagy anyját vagy apját vagy gyermekeit vagy földjeit értem és az örömüzenetért úgy, (30) hogy ne kapott volna százannyit  már most, ebben a kedvező korban: házakat és fivéreket és nővéreket és anyákat és gyermekeket és földeket, bár üldöztetések közepette, az eljövendő korszakban pedig örök életet.	19 (27) Akkor megszólalt Péter, és ezt mondta neki: „Nézd csak! Mi mindent elhagytunk, és követtünk téged! Mi lesz hát a részünk?” (28) Jézus pedig ezt mondta nekik: „Ámen, mondom nektek, hogy ti, akik követtetek engem, a világ megújulásakor, amikor az Ember-fia odaül majd dicsőséges trónjára, ti is tizenkét trónon ültök majd, és ítélni fogjátok Izrael tizenkét törzsét. (29) És mindaz, aki elhagyta házait vagy fivéreit vagy nővéreit vagy apját vagy anyját vagy gyermekeit vagy földjeit az én nevemért, sokszorosát kapja majd, és örök életet örököl.	18 (28) Akkor azt mondta Péter: „Nézd csak! Mi elhagytuk a tulajdonunkat, és követtünk téged.” (29) Ő pedig ezt mondta nekik: „Ámen, mondom nektek: Senki sem hagyta el házát vagy feleségét vagy testvéreit vagy szüleit vagy gyermekeit Isten országáért, (30) hogy ne kapta volna meg a sokszorosát ebben a kedvező korban, az eljövendő korszakban pedig örök életet.”	X 5. Péter erre így kezdett beszélni: „Nézd csak! Mi mindent elhagytunk, és követtünk téged!” Jézus azt mondta: „Bizony, mondom nektek: Senki sem hagyja el házát vagy fivérét vagy nővérét, anyját vagy apját, gyermekeit vagy földjeit az örömüzenetért úgy, hogy ne kapna százannyit a Szeretet Világában.”	
10 (32) Éppen úton voltak, fölmenőben Jeruzsálembe. Jézus előttük menőben volt, és ők elborzadtak, akik pedig még követték őket, féltek. Akkor ismét magához vette a Tizenkettőt, és elkezdte mondani nekik, mik fognak történni vele: (33) „Nézzétek csak! Fölmegyünk Jeruzsálembe, és ott az emberfiát Isten ki fogja szolgáltatni a főpapoknak és az írástudóknak, azok pedig halálra fogják ítélni, és kiszolgáltatják majd őt a pogányoknak, (34) és amazok ki fogják gúnyolni, és le fogják köpdösni, és meg fogják korbácsolni őt, és meg fogják ölni, de három nap múltán újból talpra fog állni.”	20 (17) Amikor Jézus arra készült, hogy fölmenjen Jeruzsálembe, magához vette külön a Tizenkettőt, és az úton ezt mondta nekik: (18) „Nézzétek csak! Fölmegyünk Jeruzsálembe, és ott az emberfiát Isten ki fogja szolgáltatni a főpapoknak és írástudóknak, azok pedig halálra fogják ítélni, (19) és kiszolgáltatják majd őt a pogányoknak, hogy kigúnyolják és megostorozzák és keresztre feszítsék, de a harmadik napon újból talpra fog állni.”	18 (31) Jézus maga mellé vette a Tizenkettőt, és így szólt hozzájuk: „Nézzétek csak, most felmegyünk Jeruzsálembe, és ott Isten beteljesít mindent, amit a próféták megírtak az emberfiáról: (32) kiszolgáltattatik majd a pogány nemzeteknek, és kigúnyolják, dölyfösen bánnak vele, leköpdösik, (33) és mi-után megkorbácsolták, meg fogják ölni, de harmadnapon újból talpra fog állni.”	X 6. Éppen úton voltak, Jeruzsálembe menet. Jézus a tanítványai előtt ment, és ők elborzadtak, amikor látták elszántságát, mert érezték, hogy a végzete felé tart. Akkor ismét magához vette a Tizenkettőt, és kezdte mondani nekik, mik fognak történni vele: „Nézzétek csak! Fölmegyünk Jeruzsálembe, és ott engem mint egyszerű embert ki fognak szolgáltatni a főpapoknak és az írástudóknak, de azután Isten hamarosan örök életre fog kelteni.”	
		9 (52) ... útra keltek, és bementek a szamaritánusok egyik falujába, hogy szállást készítsenek neki. (53) De nem fogadták be őket, mert Jeruzsálembe tartott. (54) Amikor Jakab és János nevű tanítványai ezt látták, így szóltak: „Uram, akarod-e, hogy azt mondjuk: »Tűz szálljon le az égből, és pusztítsa el őket!«, ahogyan Illés is tette?” (55) Ő azonban megfordult, keményen rájuk szólt, és ezt mondta: „Nem tudjátok, miféle szellem hatása alatt álltok! (56) Az emberfia ugyanis nem azért jött, hogy elpusztítsa az emberek életét, hanem hogy megmentse azt.” És elindultak egy másik faluba.	X 7. Útjuk során bementek a zsidókkal régóta ellenséges viszonyban álló szamaritánusok egyik falujába, hogy szállást vegyenek. De nem fogadták be őket, mert Jeruzsálembe tartottak. Amikor Jakab és János nevű tanítványai ezt látták, így szóltak: „Uram, akarod-e, hogy azt mondjuk: Sújtson le rájuk a tüzes istennyila, és pusztítsa el őket!, ahogyan Illés is tette?” Ő azonban keményen rájuk szólt, és ezt mondta: „Nem tudjátok, miféle lelkület kerített hatalmába titeket! Én ugyanis nem azért jöttem, hogy elpusztítsam az emberek életét, hanem hogy megmentsem.” És elindultak egy másik faluba.	
10 (35) Odament hozzá Jakab és János, Zebedeus két fia, és így szóltak: „Rabbi, azt akarjuk, hogy tedd meg nekünk, amit kérünk tőled.” (36) Ő pedig ezt mondta nekik: „Mit akartok tőlem? Mit tegyek meg nektek?” (37) Azok erre azt mondták neki: „Add meg nekünk, hogy egyikünk jobbodon, másikunk balodon üljön a te dicsőségedben!” (38) Jézus viszont azt mondta nekik: „Nem tudjátok, mit kértek. Képesek vagytok-e kiinni azt poharat, amelyet én iszom ki?” (39) Azok erre azt mondták neki: „Képesek vagyunk.” Jézus viszont azt mondta nekik: „Azt a poharat, amelyet én kiiszom, ti is kiihatjátok, (40) de a jobb vagy bal oldalamon ülést megadni nem az én ügyem.”	20 (20) Akkor odament hozzá Zebedeus fiainak anyja a fiaival együtt, térdre borult előtte, és kérni akart tőle valamit. (21) Ő pedig így szólt hozzá: „Mit akarsz?” Az így szólt: „Intézd úgy, hogy ez az én két fiam, az egyik jobb kezed felől, a másik bal kezed felől üljön országodban!” (22) Jézus azonban ezt válaszolta: „Nem tudjátok, mit kértek. Képesek vagytok-e kiinni azt a poharat, amelyet én fogok kiinni?” Azt mondták: „Képesek vagyunk.” (23) Erre ő azt mondta nekik: „Az én poharamat ki fogjátok ugyan inni, de a jobbomon és balomon ülést megadni nem az én ügyem, hanem azok részesülnek majd benne, akiknek Atyám elkészítette.”		X 8. Másnap odament hozzá Jakab és János, Zebedeus két fia, és így szóltak: „Rabbi, azt akarjuk, hogy tedd meg nekünk, amit kérünk tőled.” Ő pedig ezt mondta nekik: „Mit akartok tőlem? Mit tegyek meg nektek?” Azok erre azt mondták neki: „Add meg nekünk, hogy egyikünk jobbodon, másikunk balodon üljön a te dicsőségedben!” Jézus viszont azt mondta nekik: „Nem tudjátok, mit kértek. Nekem nincs, és nem is lesz dicsőségem! De képesek vagytok-e kiinni azt a poharat, amelyet én kiiszom? Képesek lennétek-e együtt szenvedni velem?” Azok erre azt mondták neki: „Képesek vagyunk.” Jézus viszont azt mondta nekik: „Azt a poharat, amelyet én kiiszom, ti is kiihatjátok, de azt, hogy valaki a jobbomon vagy balomon üljön, nem adhatom meg, mert nekem nem lesz semmiféle uralmam, sem Jeruzsálemben, sem sehol másutt.”	
10 (41) Meghallván ezt a másik tíz tanítvány, elkezdtek bosszankodni Jakabon és Jánoson. (42) Jézus ekkor magához hívta őket , és ezt mondta nekik: „Tudjátok, hogy akik a pogányok uralkodóinak számítanak, zsarnokoskodnak rajtuk, és az ő nagyjaik ellenük használják hatalmukat. (43) Köztetek azonban nem így van; hanem ha valaki nagy akar lenni köztetek, a szolgátok lesz, (44) és ha valaki első akar lenni köztetek, mindenkinek a rabszolgája lesz, (45) mert az emberfia sem azért jött, hogy neki szolgáljanak, hanem hogy ő szolgáljon, és életét odaadja váltságdíjul sokakért.”	20 (24) Meghallván ezt a másik tíz tanítvány, bosszússá váltak a két testvér miatt. (25) Jézus azonban magához hívta őket, és ezt mondta: „Tudjátok, hogy a pogány népek uralkodói zsarnokoskodnak rajtuk, és az ő nagyjaik ellenük használják hatalmukat. (26) Köztetek nem így van! Ellenkezőleg, aki nagy akar lenni köztetek, legyen a szolgátok, (27) és aki első akar lenni köztetek, legyen a rabszolgátok, (28) mint ahogyan az emberfia sem azért jött, hogy neki szolgáljanak, hanem hogy ő szolgáljon, és életét odaadja váltságdíjul sokakért.”		X 9. Meghallván ezt a másik tíz tanítvány, elkezdtek bosszankodni Jakabon és Jánoson. Jézus ekkor magához hívta őket, és ezt mondta nekik: „Tudjátok, hogy akik a népek uralkodóinak számítanak, zsarnokoskodnak rajtuk, és ellenük használják hatalmukat. Köztetek azonban ne így legyen; hanem ha valaki nagy akar lenni köztetek, legyen a szolgátok, és ha valaki első akar lenni köztetek, legyen mindenkinek a rabszolgája; mert én sem azért jöttem, hogy nekem szolgáljanak, hanem hogy én szolgáljak.”	
		19 (1) Bement Jerikóba, és áthaladt rajta. (2) És íme, egy Zakeusnak nevezett férfi, aki a vámosok feje volt, és gazdag is, (3) igyekezett meglátni Jézust, hogy ki és miféle lehet, a tömeg miatt azonban nem volt képes rá, mert kis termetű volt. (4) Ezért előrefutott, és felmászott egy eperfügefára, hogy meglássa őt, mert arra kellett áthaladnia. (5) Amikor Jézus odaért arra a helyre, feltekintett, és ezt mondta neki: „Zakeus, sietve szállj le, mert ma a te házadban kell megszállnom!” (6) Ő sietve leszállt, és örömmel vendégül látta. (7) És amikor ezt meglátták, mind nagyon zúgolódtak, mondván: „Bűnös emberhez ment be, hogy megszálljon nála!” (8) Zakeus azonban előállt, és ezt mondta az Úrnak: „Nézd, vagyonom felét, uram, a szegényeknek adom, és ha valakitől kizsaroltam valamit, négyszeresét adom viszsza.” (9) Erre Jézus ezt mondta rá vonatkozóan: „Ma jött el a megmentés napja e ház számára, mivelhogy ő is Ábrahám fia. (10) Az emberfia ugyanis azért jött el, hogy felkutassa és megmentse az elveszetteket.” 	X 10. Útja során bement Jerikóba, és áthaladt rajta. És íme, egy Zakeusnak nevezett férfi, aki a megszálló rómaiakkal cimboráló vámosok feje volt, és gazdag is, igyekezett meglátni Jézust, hogy ki és miféle lehet, a tömeg miatt azonban nem volt képes rá, mert kis termetű volt. Ezért előrefutott, és felmászott egy fügefára, hogy meglássa őt, mert arra kellett áthaladnia. Amikor Jézus odaért arra a helyre, feltekintett, és ezt mondta neki: „Zakeus, sietve gyere le, mert ma a te házadban kell megszállnom!” Ő sietve leszállt, és örömmel vendégül látta. És akik ezt meglátták, mind nagyon zúgolódtak, mondván: „Bűnös emberhez ment be, hogy megszálljon nála!” Erre Jézus ezt mondta Zakeusra utalva: „Ma jött el a megmentés napja e ház számára, mivelhogy ő is Ábrahám fia, ő is Isten népéhez tartozik. Én ugyanis nem azért jöttem, hogy elítéljem, hanem hogy felkutassam és megmentsem az elveszetteket.” E szavak nyomán Zakeus előállt, és ezt mondta a Mesternek: „Nézd, uram, vagyonom felét a szegényeknek adom, és ha valakitől kizsaroltam valamit, négyszeresét adom vissza.”	
10 Amikor pedig ő, tanítványai és meglehetősen nagy tömeg kifelé ment Jerikóból, egy vak koldus, Timeusz fia, Bartimeusz üldögélt az út mentén. (47) Ahogy meghallotta, hogy Jézus, a nazarénus az, elkezdte kiabálni és mondogatni: „Dávid fia Jézus, könyörülj rajtam!” (48) Sokan keményen rászóltak, hogy hallgasson el, ő azonban annál jobban kiáltozott: „Dávid fia, könyörülj rajtam!” (49) Erre Jézus megállt, és azt mondta: „Hívjátok ide!” Hívták is a vakot, mondván neki: „Bátorság! Állj föl! Hív téged!” (50) Az pedig ledobva felsőruháját felugrott, és odament Jézushoz. (51) Jézus ekkor így felelt neki: „Mit akarsz? Mit tegyek veled?” A vak pedig azt mondta neki: „Rabbuni, hogy megint lássak!” (52) Jézus erre azt mondta neki: „Menj csak! A bizalmad megmentett téged!” Rögtön újból látott, és követte őt az úton.	20 (29) Amikor elmenőben voltak Jerikóból, nagy tömeg követte őt. (30) És íme, két vak ült az út mellett. Amikor meghallották, hogy Jézus arra megy el, felkiáltottak: „Uram, könyörülj rajtunk, Dávid fia!” (31) A tömeg azonban keményen rájuk szólt, hogy hallgassanak el, de ők még jobban kiáltozták: „Uram, könyörülj rajtunk, Dávid fia!” (32) Erre Jézus megállt, odahívta őket, és azt mondta: „Mit akartok? Mit tegyek veletek?” (33) Azt mondták neki: „Uram, hogy megnyíljék a szemünk!” (34) Jézusnak pedig megesett rajtuk a szíve, megérintette a szemüket, mire azonnal újra láttak, és követték őt.	18 (35) Történt pedig, hogy amikor Jerikóhoz közeledett, egy vak üldögélt az út mentén, és kéregetett. (36) Meghallván, hogy tömeg vonul el arra, érdeklődött, mit jelentsen ez. (37) Megmondták neki, hogy a názáreti Jézus megy arra. (38) Erre felkiáltott, mondván: „Jézus, Dávid fia, könyörülj rajtam!” (39) Akik elöl mentek, keményen rászóltak, hogy némuljon el, ő azonban annál jobban kiáltozott: „Dávid fia, könyörülj rajtam!” (40) Jézus ekkor megállt, és meghagyta, hogy vezessék hozzá. Amikor pedig a vak a közelébe ért, megkérdezte őt: (41) „Mit akarsz? Mit tegyek veled?” Ő azt mondta: „Uram, hogy megint lássak!” (42) Jézus erre azt mondta neki: „Láss megint! A bizalmad megmentett téged.” (43) És azonnal megint látott, és Istent dicsőítve követte őt. Az egész nép pedig, amikor meglátta ezt, megadta a dicséretet Istennek.	X 11. Amikor pedig ő, tanítványai és igen nagy tömeg kifelé ment Jerikóból, egy vak koldus, Bartimeusz épp ott üldögélt az út mentén. Ahogy meghallotta, hogy Jézus, a názáreti az, elkezdte kiabálni és mondogatni: „Dávid fia Jézus, könyörülj rajtam!” Sokan keményen rászóltak, hogy hallgasson el, ő azonban annál jobban kiáltozott: „Dávid fia, könyörülj rajtam!” Erre Jézus megállt, és azt mondta: „Hívjátok ide!” Hívták is a vakot, mondván neki: „Bátorság! Állj föl! Hív téged!” Az pedig ledobva felsőruháját felugrott, és odament Jézushoz. Jézus ekkor így szólt hozzá: „Mit akarsz? Mit tegyek veled?” A vak pedig azt mondta neki: „Rabbuni, hogy megint lássak!” Jézus erre azt mondta neki: „Menj csak! Bizalmad megmentett téged!” Rögtön újból látott, és követte őt az úton.	
				
11 (1) Amikor már közeledtek Jeruzsálemhez, Betfagéhoz és Betániához, az Olajfák-hegye felé, elküldte két tanítványát, (2) és azt mondta nekik: „Menjetek el a szemközti faluba; mihelyt beértek, találtok majd egy megkötött szamárcsikót, amelyen még senki ember nem ült: oldjátok el, és hozzátok ide! (3) Ha pedig valaki azt mondaná nektek: Miért teszitek ezt?, mondjátok: Az urának szüksége van rá, de rögtön ismét visszaküldi ide.” (4) El is mentek, és megtalálták a szamárcsikót kinn az utcán egy ajtóhoz kötve, és eloldották. (5) Az ott állók közül némelyek így szóltak hozzájuk: „Mit csináltok? Miért oldjátok el a szamárcsikót?” (6) Ők pedig megmondták nekik, amit Jézus mondott, mire elengedték őket. (7) Aztán elvitték a szamárcsikót Jézushoz, majd rádobták felsőruháikat, ő pedig felült rá. (8) Sokan felsőruháikat szórták az útra, mások viszont lombos ágakat, amelyeket a földeken vágtak le. (9) Az előtte menők és az őt követők így kiáltoztak: „Hozsanna! Áldott legyen, aki az Úr nevében jön! (10) Áldott legyen atyánknak, Dávidnak érkező országa! Hozsanna a magasságban!”	21 (1) Amikor megközelítették Jeruzsálemet, és elértek Betfagéba, az Olajfák-hegyére, akkor Jézus elküldött két tanítványt, (2) és ezt mondta nekik: „Menjetek a szemközti faluba, és azonnal találtok majd egy megkötött szamarat, és vele egy csikót: Oldjátok el, és vezessétek őket hozzám! (3) Ha pedig valaki szólna nektek valamit, mondjátok: »Az úrnak szüksége van rájuk, de rögtön visszaküldi azokat.«” (4) Ez pedig azért történt, hogy beteljesedjék, amit az Úr megmondott a próféta által: (5) „Mondjátok meg Sion leányának: Íme, királyod jön hozzád, szelíden, szamáron ülve, és csikón, igavonó állat kölykén.” (6) A tanítványok elmentek, és úgy tettek, ahogyan Jézus elrendelte nekik. (7) Odavezették a szamarat és a csikót, rájuk tették felsőruháikat, és ő felült azokra. (8) A tömeg legnagyobb része az útra szórta felsőruháját, mások viszont ágakat vagdostak a fákról, és az útra szórták. (9) Az előtte menő és az őt követő tömeg így kiáltozott: „Hozsanna! Áldott legyen, aki az Úr nevében jön! Hozsanna a magasságban!”	19 (29) És történt, hogy amikor megközelítette Betfagét és Betániát, az Olajfákról nevezett hegyet, elküldött kettőt a tanítványok közül, (30) mondván: „Menjetek el a szemközti faluba! Bemenve találtok majd egy megkötött szamárcsikót, amelyen még soha senki ember nem ült. Oldjátok el, és vezessétek ide! (31) Ha pedig valaki kérdezi tőletek: »Miért oldjátok el?«, így szóljatok: »Mert az urának szüksége van rá.«” (32) Amikor a küldöttek elmentek, úgy találták, ahogyan megmondta nekik. (33) Miközben eloldották a szamárcsikót, annak urai ezt mondták nekik: „Miért oldjátok el a szamárcsikót?” (34) Ők pedig azt mondták: „Mert az urának szüksége van rá.” (35) És elvezették azt Jézushoz, majd rávetvén felsőruháikat a szamárcsikóra, ráültették Jézust. (36) Miközben ment, felsőruháikat szórták le az útra. (37) Amikor pedig már közeledett az Olajfák-hegyének lejtőjéhez, a tanítványok egész sokasága elkezdte örvendezve, nagy hangon dicsérni Istent mindazokért az erőtettekért, amelyeket láttak, (38) mondván: „Áldott legyen, aki jön, a király, az Úr nevében! A mennyben békesség, és dicsőség a magasságban!”	XI 1. Amikor már közeledtek Jeruzsálemhez, Betániához és Betfagéhoz, az Olajfák-hegye felé, elküldte két tanítványát, és azt mondta nekik: „Menjetek el a szemközti faluba! Mihelyt beértek, találtok majd egy megkötött szamárcsikót, amelyen még senki sem ült: oldjátok el, és hozzátok ide! Ha pedig valaki azt mondaná nektek: Miért teszitek ezt?, mondjátok neki: A mesternek szüksége van rá, de hamarosan visszaküldi.” El is mentek, és megtalálták a szamárcsikót kinn az utcán egy kapuhoz kötve, és eloldották. Az ott állók közül némelyek így szóltak hozzájuk: „Mit csináltok? Miért oldjátok el a szamárcsikót?” Ők pedig megmondták nekik, amit Jézus mondott, mire elengedték őket. Aztán elvitték a szamárcsikót Jézushoz, majd rádobták felsőruhájukat, ő pedig felült rá. Sokan felsőruhájukat szórták az útra, mások viszont lombos ágakat, amelyeket a földeken vágtak le. Egyesek, akik prófétának tartották Jézust, így kiáltoztak: „Áldott legyen, aki az Úr nevében jön!” Mások viszont, akik messiást láttak benne, így kiáltottak: „Áldott legyen atyánknak, Dávidnak érkező országa!”	
		19 (41) Amikor megközelítette, és meglátta a várost, megsiratta, (42) és így szólt: „Bár felismerted volna te is ezen a napon a békesség feltételeit!	XI 2. Amikor végigtekintett a közeli városon, megsiratta, és így szólt: „Bárcsak felismerted volna a békesség útját!” Eltöltötte ugyanis a fájdalom a rómaiak ellen folyton lázadozó népe várható sorsa miatt.	
11 (11) És bement Jeruzsálembe, a templomba, és miután körös-körül mindent megtekintett, a Tizenkettővel kiment Betániába, mivel az idő már későre járt.			XI 3. Aztán bement Jeruzsálembe, a templomba, és miután körös-körül mindent megtekintett, a Tizenkettővel kiment Betániába, mivel az idő már későre járt.	
11 (12) Amikor másnap kimentek Betániából, megéhezett. (13) Meszsziről meglátott egy lombos fügefát, és odament, hátha talál rajta valamit, de amikor odaért, semmit sem talált, csak leveleket, ugyanis még nem volt fügék érésének ideje. (14) Ekkor így felelt neki: „Hát az örökkévalóságon át soha többé ne egyék rólad gyümölcsöt senki?” Tanítványai hallották ezt.	21 (18) Amikor korán reggel visszament a városba, megéhezett. (19) Meglátott egy fügefát az út mentén, odament hozzá, de semmit sem talált rajta, csak leveleket. Akkor így szólt hozzá: „Hát az örökkévalóságon át soha többé nem terem rajtad gyümölcs?” És azonnal elszáradt a fügefa.		XI 4. Amikor másnap kimentek Betániából, a következő jelképes prófétai cselekedetet hajtotta végre. Meglátott egy lombos fügefát – Izrael jelképét –, és odament, mintha gyümölcsöt keresne rajta; de persze semmit sem talált, csak leveleket, ugyanis még nem volt fügeérés ideje. Ekkor így szólt a fügefához: „Vajon soha senki nem fog rólad gyümölcsöt enni? Az lehetetlen.” Tanítványai fölfigyeltek erre.	
11 (15) Miután megérkeztek Jeruzsálembe, és bement a templomba, elkezdte kiutasítani azokat, akik eladtak és akik vásároltak a templomban, és feldöntötte a pénzváltók asztalait meg a galambárusok székeit, (16) és nem engedte, hogy valaki valamilyen eszközt vigyen keresztül a templomon. (17) Aztán tanított, és ezt mondta nekik: „Nincs-e megírva, hogy »az én házamat a kérés / az imádkozás házának nevezik majd minden nép számára«? Ti viszont terroristák búvóhelyévé tettétek.”	21 (12) Azután Jézus bement a templomba, és kiutasította mindazokat, akik eladtak és vásároltak a templomban, a pénzváltók asztalait feldöntötte, meg a galambárusok székeit is, (13) és azt mondta nekik: „Meg van írva: »Az én házamat a kérés / az imádkozás házának nevezik majd.« Ti viszont terroristák búvóhelyévé teszitek.”	19 (45) Bement a templomba, és elkezdte kiutasítani azokat, akik eladtak (46) mondván nekik: „Meg van írva: »És lesz az én házam a kérés / az imádkozás háza«, ti viszont terroristák búvóhelyévé tettétek.”
20 (47) „Azoknak, akik felélik az özvegyasszonyok házát, és cserébe színlelésből hosszasan imádkoznak, súlyosabb megítélésben lesz részük.”

Jn 2,16 Ne tegyétek Atyám házát vásárcsarnokká!	XI 5. Miután megérkeztek Jeruzsálembe, és bement a templomba, elkezdte kiutasítani azokat, akik eladtak vagy vásároltak a templomudvaron, mondván: „Nincs-e megírva, hogy az én házam a kérések háza minden nép számára? Ne tegyétek hát Atyám házát vásárcsarnokká! Ne akarjatok áldozatbemutatással előnyöket kicsikarni tőle!” Azt is megtiltotta zelóta lelkületű rajongóinak, hogy emberölésre alkalmas eszközt vigyenek keresztül a templomon. Majd hozzátette: „Azoknak a papoknak, akik felélik a szegények házát, és cserébe színlelésből hosszasan imádkoznak, súlyosabb megítélésben lesz részük, mint a vámosoknak és utcanőknek.”	
11 (18) Meghallották ezt a főpapok és az írástudók, és keresték a módját, hogyan pusztíthatnák el őt: féltek ugyanis tőle, ugyanis az egész tömeg megdöbbent tanításán. (19) Amikor este lett, kimentek a városon kívülre.		19 (47) Naponta tanított a templomban.  A főpapok és az írástudók keresték a módját, hogyan pusztíthatnák el őt, meg a nép vezetői is, (48) de nem találták, mit tehetnének, ugyanis az egész nép rajta csüngött, s úgy hallgatta.	XI 6. A főpapok és az írástudók értesültek minderről, és keresték a módját, hogyan pusztíthatnák el őt; de féltek tőle, ugyanis az egész tömeg döbbenten hallgatta tanítását. Amikor este lett, Jézus ismét kiment tanítványaival a városon kívülre.	
11 (27) Ismét Jeruzsálembe mentek, és miközben Jézus a templomban járkált, hozzámentek a főpapok, az írástudók és a vének, (28) és így szóltak hozzá: „Milyen hatalommal teszed ezeket? Vagy ki adta meg neked ezt a hatalmat, hogy ezeket tedd?” (29) Jézus viszont azt mondta nekik: „Ellenkérdést intézek hozzátok: Nevezzetek meg egyetlen ésszerű indokot, és feleljetek nekem, akkor megmondom majd nektek, milyen hatalommal teszem ezeket! (30) A János által végzett alámerítés Istentől való volt-e, vagy emberektől? Feleljetek nekem!” (31) Erre fontolgatták magukban a dolgot, mondván: „Ha azt mondanánk: Istentől, azt fogja mondani: Miért nem ajándékoztátok hát meg bizalmatokkal? (32) Inkább mondjuk azt: Emberektől?” Féltek azonban a néptől, mert Jánosról mindenki azt tartotta, hogy valóban próféta volt. (33) Ezért így feleltek Jézusnak: „Nem tudjuk.” Jézus is így szólt hozzájuk: „Akkor én magam sem mondom meg nektek, milyen hatalommal teszem ezeket.”	21 (23) Azután bement a templomba, és miközben tanított, odamentek hozzá a főpapok és a nép vénei, és megkérdezték: „Milyen hatalommal teszed ezeket? És ki adta meg neked ezt a hatalmat?” (24) Jézus pedig ezt felelte nekik: „Én is kérdezek tőletek egyetlen ésszerű indokot. Ha azt megmondjátok nekem, akkor én is megmondom majd nektek, milyen hatalommal teszem ezeket. (25) Honnan való volt a János által végzett alámerítés? Istentől vagy emberektől?” Erre fontolgatták magukban a dolgot, mondván: „Ha azt mondjuk: Istentől, azt fogja mondani nekünk: Miért nem ajándékoztátok hát meg bizalmatokkal? (26) Ha pedig azt mondjuk: emberektől, méltán félünk a tömegtől, mert mindenki prófétának tartja Jánost.” (27) Ezért ezt felelték Jézusnak: „Nem tudjuk.” Erre ő is ezt mondta nekik: „Akkor én magam sem mondom meg nektek, milyen hatalommal teszem ezeket.”	20 (1) Történt az egyik napon, hogy amikor a templomban tanította népet, és hirdette az örömüzenetet, odaléptek hozzá a főpapok és az írástudók a vénekkel együtt, (2) és így szóltak hozzá: „Mondd meg nekünk: Milyen hatalommal teszed ezeket? Vagy ki az, aki megadta neked ezt a hatalmat? (3) Ő megfelelt, és ezt mondta nekik: „Én is kérdezlek titeket. Nevezzetek meg egyetlen ésszerű indokot, és mondjátok meg nekem: (4) A János által végzett alámerítés Istentől való volt-e, vagy emberektől?” (5) Erre megfontolták maguk között a dolgot, és így szóltak egymás között: „Ha azt mondanánk: Istentől, azt fogja mondani: Miért nem ajándékoztátok meg bizalmatokkal? (6) Ha pedig azt mondjuk: emberektől, az egész nép megkövez minket, mert meg van győződve arról, hogy János próféta volt.” (7) Ezért így feleltek: „Nem lehet tudni, honnan.” (8) Ekkor Jézus ezt mondta nekik: „Akkor én magam sem mondom meg nektek, milyen hatalommal teszem ezeket.”	XI 7. Amikor másnap ismét bementek Jeruzsálembe, és Jézus a templomban járkált, hozzámentek a főpapok, az írástudók és a vének, és így szóltak hozzá: „Milyen hatalommal tetted ezeket? Vagy ki adta meg neked a hatalmat, hogy ezeket tedd?” Jézus viszont azt mondta nekik: „Én is kérdezek tőletek valamit. Nevezzetek meg egyetlen észszerű érvet, és akkor megmondom majd nektek, milyen hatalommal teszem ezeket! A Keresztelő János által végzett alámerítés Istentől való volt-e, vagy emberektől? Feleljetek nekem!” Azt felelték: „Nem tudjuk.” Erre Jézus így szólt hozzájuk: „Akkor én sem mondom meg nektek, milyen hatalommal teszem ezeket.”	
				
12 (1) Elkezdett példázatokban beszélni nekik. „Egy ember szőlőskertet ültetett, körülvette sövénykerítéssel, szőlőprést ásott a földbe, őrtornyot épített, majd bérbe adta parasztoknak, és külföldre utazott. (2) A megfelelő időben elküldött egy szolgát a parasztokhoz, hogy megkapja a parasztoktól a szőlőskert terméséből neki járó részt. (3) Azok megfogták, megverték és üres kézzel küldték el. (4) Ismét küldött hozzájuk másik szolgát: ezt meg fejbeverték és meggyalázták. (5) Újabbat küldött: ezt megölték. Majd sok másikat küldött, ezek közül egyeseket megvertek, másokat megöltek. (6) Még egyetlen valakije volt, egy szeretett fia: őt küldte el legvégül hozzájuk, mondván magában: »A fiamat tiszteletben fogják tartani!« (7) De azok a parasztok így szóltak egymáshoz: »Ez az örökös! Gyerünk, öljük meg őt, és miénk lesz az örökség!« (8) Meg is fogták, megölték őt, és kidobták a szőlőskerten kívülre. (9) Mit tesz hát majd a szőlőskert ura? Elmegy, és elpusztítja a parasztokat, és másoknak adja a szőlőskertet.	21 (33) „Hallgassatok meg egy másik példázatot! Volt egy gazda, aki szőlőskertet ültetett, körülvette sövénykerítéssel, szőlőprést ásott benne, őrtornyot épített, majd bérbe adta parasztoknak, és külföldre utazott. (34) Amikor elközeledett a termés ideje, elküldte szolgáit a parasztokhoz, hogy megkapja a termés neki járó részét. (35) A parasztok azonban megfogták a szolgáit, s az egyiket megverték, a másikat megölték, a harmadikat pedig megkövezték. (36) Ismét más szolgákat küldött el, az előzőeknél többet, de ugyanúgy bántak el velük. (37) Utoljára a fiát küldte el hozzájuk, mondván magában: »A fiamat tiszteletben fogják tartani!« (38) De amikor a parasztok meglátták a fiút, így beszéltek maguk között: »Ez az örökös! Gyerünk, öljük meg őt, és szerezzük meg az örökségét!« (39) Meg is fogták, kidobták a szőlőskerten kívülre, és megölték.” (40) „Ha mármost eljön a szőlőskert ura, mit tesz ezekkel a parasztokkal?” (41) Ezt mondták neki: „Mint gonoszokat gonoszul elpusztítja őket, a szőlőt pedig más parasztoknak adja bérbe, akik idejében megadják neki a termés neki járó részét.” ... (43) Ezért azt mondom nektek, hogy Isten elveszi majd tőletek az országát, és olyan népnek adja, amely megtermi annak gyümölcsét.	20 (9) Akkor elkezdte mondani a népnek ezt a példázatot: „Egy ember szőlőskertet ültetett, majd bérbe adta parasztoknak, és hosszú időre külföldre utazott. (10) A megfelelő időben elküldött egy szolgát a parasztokhoz, hogy megadják neki a szőlőskert terméséből a köteles részt. (11) A parasztok azonban megverték, és üres kézzel visszaküldték. Erre újra kezdte, és elküldött egy másik szolgát, de azok azt is megverték és meggyalázták, és üres kézzel küldték vissza. (12) Erre újra kezdte, és elküldött egy harmadikat, de azok azt is megsebesítették, és kidobták a szőlőből. (13) A szőlőskert ura ekkor ezt mondta: »Mit tegyek? Elküldöm szeretett fiamat: őt talán tiszteletben fogják tartani.« (14) Amikor meglátták őt a parasztok, így tanakodtak egymás között: »Ez az örökös! Öljük meg, hogy miénk legyen az örökség!« (15) És kidobták őt a szőlőskertből, és megölték. Mit tesz hát majd velük a szőlőskert ura? (16) Elmegy, és elpusztítja ezeket a parasztokat, és másoknak adja a szőlőskertet.”	XII 1. Ezután elkezdett példázatokban beszélni nekik, így magyarázva küldetését: „Egy ember szőlőskertet ültetett, körülvette sövénykerítéssel, szőlőprést ásott a földbe, őrtornyot épített, majd bérbe adta földműveseknek, és külföldre utazott. A megfelelő időben elküldött egy szolgát a földművesekhez, hogy megkapja tőlük a szőlőskert terméséből neki járó részt. Azok megfogták, megverték és üres kézzel küldték el. Ismét küldött hozzájuk másik szolgát: ezt meg fejbeverték és meggyalázták. Újabbat küldött: ezt megölték. Majd sok másikat küldött, ezek közül egyeseket megvertek, másokat megöltek. Már csak egyetlen valakije volt, szeretett fia: végül őt küldte el hozzájuk, magában azt gondolva: A fiamat csak tiszteletben fogják tartani!”	
	22 1) Jézus megszólalt, és ismét példázatokban beszélt hozzájuk: (2) „A Mennyek országával úgy vagyunk, mint azzal, amikor egy király lakodalmat rendezett a fiának. (3) Kiküldte szolgáit, hogy hívják el a meghívottakat a lakodalomba, de azok nem akartak elmenni. (4) Erre ismét kiküldött más szolgákat, és így szólt: »Mondjátok meg a meghívottaknak: Íme, a lakomámat elkészítettem, ökreimet és a hízlalt állatokat levágtam, minden készen áll! Gyertek a lakodalomba!« (5) Ők azonban nem törődtek ezzel, hanem elmentek, az egyik a szántóföldjére, a másik az üzlete után, (6) a többiek pedig megragadták a szolgáit, bántalmazták és megölték őket. (7) A király megharagudott, elküldte seregeit, elpusztította azokat a gyilkosokat, és felégette városukat. (8) Akkor ezt mondta szolgáinak: »A lakodalom készen van ugyan, de a meghívottak nem voltak rá méltók. (9) Menjetek hát ki az útkereszteződésekre, és akit csak találtok, hívjátok el a lakodalomba!« (10) Azok a szolgák ki is mentek az utakra, és összegyűjtöttek mindenkit, akit találtak, rosszakat és jókat egyaránt, úgyhogy a lakodalmas terem megtelt vendégekkel.”	14 (16) Ő viszont azt mondta neki: „Egy ember nagy vacsorát rendezett, és sokakat meghívott. (17) Aztán a vacsora órájában elküldte rabszolgáját, hogy mondja meg a meghívottaknak: »Gyertek, mert most készült el minden!« (18) Erre elkezdtek egyszerre mentegetőzni: Az első azt mondta neki: »Nem rég vásároltam meg egy szántóföldet, és kénytelen vagyok kimenni, hogy megnézzem. Kérlek, ments ki engem!« (19) Egy másik ezt mondta: »Nem rég vásároltam meg öt iga ökröt, és elmegyek, hogy kipróbáljam őket. Kérlek, ments ki engem!« (20) Ismét másik azt mondta: »Nem rég nősültem meg, és emiatt nem tudok elmenni.« (21) Amikor a rabszolga visszaérkezett, hírül adta ezeket urának. A házigazda ekkor megharagudott, és így szólt rabszolgájához: »Menj ki gyorsan a város széles útjaira és keresztutcáira, és vezesd be ide a nyomorgókat és a nyomorékokat és a vakokat és a sántákat!« (22) Azután azt mondta a rabszolga: »Uram, megtörtént, amit megparancsoltál, és még van hely.« (23) Erre az úr így szólt a rabszolgához: »Menj ki az országutakra és a sövényekhez, és nógass mindenkit az eljövetelre, hogy megteljék a házam!	XII 2. Majd folytatta: „A Szeretet Világával úgy áll a dolog, mint amikor egy ember nagy vacsorát rendezett, és sokakat meghívott. Aztán a vacsora órájában elküldte szolgáit, hogy mondják meg a meghívottaknak: Gyertek, mert most készült el minden. De azok nem törődtek vele, hanem elmentek, ki a földjére, ki az üzlete után. Akkor azt mondta szolgáinak: Menjetek ki az útkereszteződésekre, és akit csak találtok, hívjátok el! A szolgák elmentek, és mindenkit összeszedtek, akit értek, rosszakat és jókat egyaránt, és a ház megtelt vendégekkel.”	
	21 (28) „Mit gondoltok? Egy embernek volt két fia. Odament az elsőhöz, és ezt mondta: »Fiam, menj, dolgozz ma a szőlőben!« (29) Az így felelt: »Igen, uram!« De nem ment el. (30) Aztán odament a másikhoz, és ugyanazt mondta neki. Az így felelt: »Nem akarok.« Később azonban megbánta, és elment. (31) A kettő közül melyik teljesítette az apa akaratát?” Azt válaszolták: „Az utóbbi.” Erre Jézus azt mondta nekik: „Ámen, mondom nektek, vámosok és szajhák előttetek mennek be Isten országába.		XII 3. Azután ezt kérdezte tőlük: „Mit gondoltok? Egy embernek volt két fia. Odament az elsőhöz, és ezt mondta: Fiam, menj, dolgozz ma a szőlőben! Az így felelt: Igen, uram! De nem ment el. Aztán odament a másikhoz, és ugyanazt mondta neki. Az így felelt: Nem akarok. Később azonban megbánta, és elment. A kettő közül melyik teljesítette az apa akaratát?” Azt válaszolták: „Az utóbbi.” Erre Jézus azt mondta nekik: „Mondom nektek, lesznek olyan vámosok és szajhák, akik előttetek mennek be a Szeretet Világába.”	
12 (12) Erre keresték a módját, hogyan tartóztathatnák le, de féltek a néptől; felismerték ugyanis, hogy rájuk utalva mondta a példázatot. Otthagyták, és elmentek.	21 (45) Amikor a főpapok és a farizeusok meghallották Jézus példázatait, felismerték, hogy róluk beszélt. (46) Erre keresték a módját, hogyan tartóztathatnák le, de féltek a tömegtől, mert az prófétának tartotta őt.	20 (19) Az írástudók és a főpapok igyekeztek már abban az órában rátenni a kezüket, de féltek a néptől – felismerték ugyanis, hogy rájuk utalva mondta ezt a példázatot.	XII 4. Ahogy a főpapok és a farizeusok meghallották Jézus példázatait, rögtön megértették, hogy róluk beszélt. Erre keresték a módját, hogyan tartóztathatnák le, de féltek a tömegtől, mert az prófétának tartotta őt. Otthagyták, és elmentek.	
12 (13) Elküldtek hozzá néhány farizeust és heródiánust, hogy szaván fogják. (14) El is mentek, és így szóltak hozzá: „Rabbi, tudjuk, hogy őszinte vagy, és nem befolyásol senki, ugyanis nem vagy tekintettel az emberek személyére, hanem az igazságnak megfelelően tanítod Isten útját. Szabad adót adni a császárnak, vagy nem? Adjunk, vagy ne adjunk?” (15) Ő azonban, látva színészkedésüket, ezt mondta nekik: „Miért vizsgáztattok engem? Hozzatok nekem egy dénárt, hogy lássam!” (16) Ők oda is vittek egyet. Akkor így szólt hozzájuk: „Kinek a képe és felirata ez?” Azok pedig azt mondták neki: „A császáré.” (17) Mire Jézus azt mondta nekik: „Ami megilleti a császárt, azt adjátok meg a császárnak, viszont ami megilleti Istent, adjátok meg Istennek!” Nagyon elcsodálkoztak őrajta.	22 (15) Akkor a farizeusok elmentek, és megtanácskozták, hogyan ejthetnék őt tőrbe a beszéde alapján. (16) Azután elküldték hozzá tanítványaikat a heródiánusokkal együtt, s azok ezt mondták: „Mester, tudjuk, hogy őszinte vagy, az igazságnak megfelelően tanítod Isten útját, és nem befolyásol senki, ugyanis nem vagy tekintettel az emberek személyére. (17) Mondd meg tehát nekünk, mit gondolsz: Szabad adót adni a császárnak, vagy nem?” (18) Jézus azonban felismerte rosszindulatukat, és ezt mondta: „Miért vizsgáztattok engem, ti színészek? (19) Mutassátok meg nekem az adópénzt!” Azok odavittek neki egy dénárt. (20) Ekkor ezt kérdezte tőlük: „Kinek a képe és felirata ez?” (21) Azt mondták: „A császáré.” Akkor azt mondta nekik: „Adjátok meg tehát a császárnak, ami megilleti császárt, viszont adjátok meg Istennek, ami megilleti Istent!” (22) Amikor ezt meghallották, elcsodálkoztak, otthagyták őt, és elmentek.	20 (20) Megfigyeltették Jézust, oly módon, hogy leskelődőket küldtek ki, akik igazaknak tettették magukat, hogy megfogják valamelyik szaván, és aztán átadhassák őt a helytartó hatóságának és hatalmának. (21) Megkérdezték tehát tőle: „Mester, tudjuk, hogy helyesen beszélsz és tanítasz, és nem vagy személyválogató, hanem az igazságnak megfelelően tanítod Isten útját. (22) Szabad adót adni a császárnak, vagy nem?” (23) Jézus azonban észrevette ravaszkodásukat, és ezt mondta nekik: (24) „Mutassatok meg nekem egy dénárt! Kinek a képét és feliratát viseli?” Azok pedig azt mondták: „A császárét.” (25) Mire ő ezt mondta nekik: „Akkor adjátok meg a császárnak mindazt, ami megilleti a császárt, viszont adjátok meg Istennek mindazt, ami megilleti Istent!” (26) Nem volt erejük ahhoz, hogy megfogják beszédében a nép előtt, és elcsodálkozván feleletén, elnémultak.	XII 5. Elküldtek hozzá néhány farizeust és heródiánust, hogy szaván fogják. El is mentek, és így szóltak hozzá: „Rabbi, tudjuk, hogy őszinte vagy, és nem befolyásol senki, ugyanis nem vagy tekintettel az emberek személyére, hanem az igazságnak megfelelően tanítod Isten útját. Szabad adót fizetni a császárnak, vagy nem? Fizessünk, vagy ne fizessünk?” Mire Jézus azt mondta nekik: „Ami megilleti a császárt, azt adjátok meg a császárnak, viszont ami Istent illeti meg, adjátok meg Istennek!” Nagyon elcsodálkoztak őrajta.	
12 (18) Aztán szadduceusok jöttek hozzá, akik azt mondják, hogy nincs újrafelébresztés. Ezt kérdezték tőle: (19) „Rabbi, Mózes azt írta nekünk, hogy ha valakinek a testvére meghal, és asszonyt hagy hátra, de nem hagy gyermeket, akkor vegye el a testvére az asszonyt, és támasszon utódot testvérének. (20) Volt hét testvér. Az első feleséget vett, és amikor meghalt, nem hagyott utódot. (21) Ekkor a második vette el őt, de meghalt úgy, hogy nem hagyott utódot. Aztán a harmadik ugyanígy, (22) és a hét sem hagyott utódot. Mindegyik közül utolsónak meghalt az asszony is. (23) Az újrafelébresztéskor, ha ugyan újból felébrednek, melyiküké lesz az asszony, mert hiszen mind a hétnek felesége volt?” (24) Jézus ezt mondta nekik: „Nem azért tévelyegtek-e, mert nem ismeritek sem az Írásokat, sem Isten erejét? (25) Amikor ugyanis újra felébrednek a halottak közül, sem nem nősülnek, sem férjhez nem mennek, hanem olyanok, mint az angyalok a mennyekben. (26) Ami pedig a halottakat illeti, tudniillik hogy Isten újra felébreszti őket, nem olvastátok Mózes könyvében, a csipkebokor történetében, hogy Isten ezt mondta neki: »Én vagyok, az Isten Ábrahám számára, és az Isten Izsák számára, és az Isten Jákob számára«? (27) Ő nem halottak, hanem élők számára való Isten. Ti tehát erősen tévelyegtek.”	22 (23) Aznap szadduceusok mentek oda hozzá; ők azt mondják, hogy nincs újrafelébresztés. (24) Ezt kérdezték tőle: „Mester, Mózes azt mondta: »Ha valaki gyermekek nélkül hal meg, a testvére kössön sógorházasságot a feleségével, és támasszon utódot a testvérének.« (25) De volt nálunk hét testvér. Az első, miután megházasodott, befejezte életét, és mivel nem volt utóda, feleségét a testvérére hagyta. (26) Hasonlóan járt a második is, a harmadik is, egészen a hetedikig. (27) Végül meghalt az asszony is. (28) Az újrafelébresztéskor mármost a hét közül kinek a felesége lesz? Hiszen mindegyiké volt!” (29) Jézus így válaszolt nekik: „Azért tévelyegtek, mert nem ismeritek sem az Írásokat, sem Isten erejét. (30) Az újrafelébresztéskor ugyanis sem nem nősülnek, sem férjhez nem mennek, hanem olyanok, mint az angyalok a mennyben. (31) A halottak újrafelébresztéséről pedig nem olvastátok, amit Isten mondott nektek: (32) »Én vagyok, az Isten Ábrahám számára, és az Isten Izsák számára, és az Isten Jákob számára«? Ő nem halottak, hanem élők számára való Isten.” (33) Amikor a tömeg ezt meghallotta, megdöbbent a tanításán.	20 (27) Odament hozzá néhány szadduceus is, akik kétségbe vonják az újrafelébresztést, és megkérdezték tőle: (28) „Mester, Mózes azt írta nekünk: »Ha meghal valakinek a testvére, akinek volt felesége, de gyermeke nem, akkor vegye el a testvére az asszonyt, és támasszon utódot testvérének.« (29) Nos, volt hét testvér. Az első feleséget vett, aztán gyermektelenül halt meg. (30) A második is, (31) meg a harmadik is elvette az asszonyt, ugyanígy a többi is a hétből; nem hagytak hátra gyermeket, és meghaltak. (32) Végül meghalt az asszony is. (33) Az újrafelébresztéskor mármost melyiküké lesz az asszony, mert hiszen mind a hétnek felesége volt?” (34) Jézus ezt mondta nekik: „Ennek a világnak a fiai nősülnek, és férjhez mennek, (35) de akiket Isten méltónak ítélt arra, hogy részesüljenek abban a másik korszakban és a halottak közül való újrafelébresztésben, azok sem nem nősülnek, sem férjhez nem mennek, (36) mert meg sem halhatnak többé, hiszen hasonlóak az angyalokhoz, és Isten fiai, mivel az újrafelébresztés fiai. (37) Hogy pedig Isten újra felébreszti a halottakat, azt Mózes is feltárta a csipkebokor történetében, amikor »Ábrahám Istenének és Izsák Istenének és Jákob Istenének« mondja az Urat. (38) Ő nem a halottak, hanem az élők számára való Isten, számára ugyanis mindenki élő.” (39) Erre megszólalt néhány írástudó, és ezt mondta: „Mester, jól beszéltél.” (40) Többé semmit nem mertek kérdezni tőle.	XII 6. Aztán szadduceusok jöttek hozzá, akik azt mondják, hogy nincs feltámadás. Ezt kérdezték tőle: „Rabbi, Mózes azt írta nekünk, hogy ha valakinek a testvére meghal, és asszonyt hagy hátra, de nem hagy gyermeket, akkor vegye el a testvére az asszonyt, és támasszon utódot testvérének. Volt hét testvér. Az első feleséget vett, és amikor meghalt, nem hagyott utódot. Ekkor a második vette el őt, de meghalt úgy, hogy nem hagyott utódot. Aztán a harmadik ugyanígy, és a hét testvér egyike sem hagyott utódot. Mindegyik közül utolsónak meghalt az asszony is. A feltámadáskor, ha ugyan feltámadnak, melyiküké lesz az asszony, mert hiszen mind a hétnek felesége volt?” Jézus ezt mondta nekik: „Ami a halottakat illeti, tudniillik hogy Isten örök életre kelti őket, nem olvastátok Mózes könyvében, a csipkebokor történetében, hogy Isten ezt mondta neki: Én vagyok az, aki örökké jelen vagyok: Ábrahám Istene, Izsák Istene Jákob Istene? Ő tehát nem a halottak, hanem az élők Istene.”	
12 (28) Odament hozzá egy írástudó, aki hallotta őket vitázni; tapasztalván, hogy találóan felelt nekik, megkérdezte tőle: „Melyik az első az összes parancsok közül?” (29) Jézus így felelt: „Az első: »Halld, Izrael, az Úr, a mi Istenünk, az egyetlen Úr, (30) és bizonyára szeretni fogod az Urat, a te Istenedet, teljes szíveddel, teljes lényeddel, teljes gondolkodásoddal és teljes erőddel!« (31) A második ez: »Bizonyára szeretni fogod embertársadat, mint önmagadat!« Ezeknél egyetlen más parancs sem nagyobb.” (32) Erre az írástudó ezt mondta neki: „Úgy van, rabbi! Az igazságnak megfelelően mondtad, hogy egy az Isten, és rajta kívül nincs más Isten, (33) és őt szeretni teljes szívvel, teljes ésszel és teljes erővel, és szeretni embertársainkat mint önmagunkat, ez jóval több, mint minden égőáldozat és vágóáldozat.” (34) Jézus pedig, látván, hogy értelmesen felelt, ezt mondta neki: „Nem vagy messze Isten országától.” Ezután többé senki sem merte őt megkérdezni.	22 (34) Amikor pedig a farizeusok meghallották, hogy elnémította a szadduceusokat, egybegyűltek ugyanott. (35) Egyikük, egy törvénytudó, megkérdezte őt, hogy ezzel vizsgáztassa: (36) „Mester, melyik a legnagyobb parancs a törvényben?” (37) Ő pedig ezt mondta neki: „»Bizonyára szeretni fogod az Urat, a te Istenedet, teljes szíveddel, teljes lényeddel és teljes gondolkodásoddal!« (38) Ez a legnagyobb és első parancs. (39) A második hasonló hozzá: »Bizonyára szeretni fogod embertársadat, mint önmagadat!« (40) Ezen a két parancson függ az egész törvény és a próféták is.”	10 (25) És íme, előállt egy törvénytudó, és így vizsgáztatta őt: „Rabbi, mit tegyek, hogy örök életet örököljek?” (26) Jézus ezt mondta neki: „Mi van megírva a törvényben? Hogyan olvasod?” (27) Az pedig így válaszolt: „Bizonyára szeretni fogod az Urat, a te Istenedet, teljes szíveddel, teljes lényeddel, teljes erőddel és teljes gondolkodásoddal, embertársadat pedig, mint önmagadat!” (28) Erre Jézus ezt mondta neki: „Helyesen feleltél. Tedd ezt, és élni fogsz!”	XII 7. Odament hozzá egy írástudó is, aki hallotta őket vitázni; tapasztalván, hogy találóan felelt nekik, megkérdezte tőle: „Melyik az első az összes parancsok közül?” Jézus így felelt: „Az első: »Halld, Izrael, az Úr, a mi Istenünk, az egyetlen Úr. Szeresd hát az Urat, a te Istenedet, teljes szíveddel, teljes lényeddel, teljes gondolkodásoddal és teljes erőddel!« A második ez: »Szeresd embertársadat, mint önmagadat!« Ezeknél egyetlen más parancs sem nagyobb.” Erre az írástudó ezt mondta neki: „Úgy van, rabbi! Az igazságnak megfelelően mondtad, hogy egy az Isten, és rajta kívül nincs más Isten, és őt szeretni teljes szívvel, teljes ésszel és teljes erővel, és szeretni embertársainkat mint önmagunkat, ez jóval több, mint minden égő- és vágóáldozat.” Jézus pedig, látván, hogy értelmesen felelt, ezt mondta neki: „Nem vagy messze a Szeretet Világától. Tégy így, és tiéd lesz az élet teljessége!”	
		10 (29) Ő azonban igazolni akarta magát, ezért így szólt Jézushoz: „De ki az én társam?” (30) Jézus a szavába vágott, és ezt mondta: „Egy ember Jeruzsálemből Jerikóba ment le, de rablók kezébe esett; azok levetkőztették, ütlegekkel halmozták el, majd elmentek, s otthagyták félholtan. (31) Úgy esett a dolog, hogy egy pap ment lefelé azon az úton; amikor meglátta, áttért az út túloldalára, és elment mellette. (32) Hasonlóképpen egy levita is odaért ahhoz a helyhez; amikor meglátta, áttért az út túloldalára, és elment mellette. (33) Egy szamaritánus pedig, aki épp úton volt, szintén odaért hozzá; amikor meglátta, megesett rajta a szíve; (34) odament, bort és olajat öntött sebeire, és bekötözte azokat, majd ráültette a sebesültet saját teherhordó állatára, elvitte egy vendégfogadóba, és ápolta őt. (35) Másnap elővett két dénárt, odaadta a vendégfogadósnak, és így szólt: »Ápold őt, és ha valamit még ráköltesz, én fogom megadni neked, amikor újra erre járok.« (36) Hogy tűnik neked? E három közül melyik lett embertársa annak, aki a rablók kezébe esett?” (37) A törvénytudó azt mondta: „Aki megtette vele az irgalmasságot.” Erre Jézus ezt mondta neki: „Menj, és te magad is tégy hasonlóan!”	XII 8. Az írástudó azonban jobban szeretett vitázni, mint az igazságot követve cselekedni, ezért megkérdezte Jézustól: „De ki az én embertársam?” Jézus azonban a szavába vágott, és ezt a példázatot mondta neki: „Egy ember Jeruzsálemből Jerikóba ment le, de rablók kezébe esett; azok elvették a ruháit, ütlegekkel halmozták el, majd elmentek, s otthagyták félholtan. Úgy esett a dolog, hogy egy pap ment lefelé azon az úton; amikor meglátta, áttért az út túloldalára, és elment mellette. Egy szamaritánus pedig, aki épp úton volt, szintén odaért hozzá; amikor meglátta, megesett rajta a szíve; odament, bort és olajat öntött sebeire, és bekötözte azokat, majd ráültette a sebesültet saját teherhordó állatára, elvitte egy vendégfogadóba, és ápolta őt. Másnap elővett két dénárt, és odaadta a vendégfogadósnak, mert észrevette, hogy az aggódik a sebesült ellátása miatt; így szólt hozzá: Ápold őt, és ha valamit még ráköltesz, megadom neked, amikor újra erre járok.” Majd megkérdezte: „Mit gondolsz? A három közül melyik lett embertársa annak, aki a rablók kezébe esett?” Az írástudó azt mondta: „Aki irgalmasságot gyakorolt vele.” Erre Jézus ezt mondta neki: „Menj, és te magad is tégy hasonlóan!”	
12 (38) Miközben tanított, ezeket mondta nekik: „Óvakodjatok azoktól az írástudóktól, akik szívesen járkálnak talárban, és arra vágyakoznak, hogy a piacon köszöntsék őket, (39) elöl üljenek a zsinagógában, s a díszhelyeket foglalják el vendégségeken.”	23 (2) „Mózes székében a farizeusi írástudók ülnek. ... (6) Kedvelik a díszhelyet a vendégségeken, és az első helyeket a zsinagógában, (7) valamint a köszöntéseket a piacon, és azt, ha rabbinak szólítják őket az emberek.”	20 (45) Az egész nép füle hallatára ezt mondta tanítványainak: (46) „Óvakodjatok azoktól az írástudóktól, akik szívesen járkálnak talárban, és kedvelik a köszöntéseket a piacon, és az első helyeket a zsinagógában, meg a díszhelyeket a vendégségeken.”	XII 9. Ezután többé senki sem mert kérdezősködni. Ő pedig tanítványaihoz fordult, és így szólt hozzájuk: „Óvakodjatok az olyan írástudóktól, akik szívesen járkálnak talárban, és arra vágyakoznak, hogy a piacon köszöntsék őket, elöl üljenek a zsinagógában, s a díszhelyeket foglalják el a vendégségeken. Az ilyen hiú emberek, akik elismerésre vágynak, s a főpapok és a gazdagok kegyeit keresik, alkalmatlanok arra, hogy tiszta szívvel kutassák a Teremtő tanítását.”	
12 (41) Aztán leült a persellyel szemben, és szemügyre vette, hogyan dob a tömeg ércpénzt a perselybe: sok gazdag sokat dobott be, (42) majd jött egy szegény özvegyasszony, és két leptont, vagyis egy kvadránst dobott be. (43) Akkor magához hívta tanítványait, és ezt mondta nekik: „Ámen, mondom nektek, ez a szegény özvegyasszony többet dobott be, mint mindazok, akik pénzt dobtak a perselybe: (44) amazok ugyanis mind a fölöslegükből dobtak be, ő azonban nélkülözéséből mindent bedobott, amije csak volt, egész vagyonát.		21 (1) Amikor feltekintett, meglátta, hogy a gazdagok hogyan dobják adományaikat a perselybe. (2) Meglátott azonban egy szűkölködő özvegyasszonyt is, aki két leptont dobott be. (3) Akkor ezt mondta: „Igazán mondom nektek: Ez a szegény özvegyasszony többet dobott be mindenkinél: (4) amazok ugyanis mind a fölöslegükből dobtak be az adományok közé, ő azonban nélkülözéséből egész vagyonát, amije volt, bedobta.”	XII 10. Aztán leült a persellyel szemben, és szemügyre vette, hogyan dob a tömeg ércpénzt a perselybe: sok gazdag sokat dobott be, majd jött egy szegény özvegyasszony, és két leptont, vagyis egy kvadránst ejtett a perselybe. Akkor magához hívta tanítványait, és ezt mondta nekik: „Mondom nektek, ez a szegény özvegyasszony többet dobott be, mint mindazok, akik nagy pénzt dobtak a perselybe: amazok ugyanis mind a fölöslegükből adtak, ő azonban nélkülözéséből. Mindent bedobott, amije csak volt, egész vagyonát.”	
				
13 (1) Amikor kifelé ment a templomból, egyik tanítványa így szólt hozzá: „Rabbi, nézd, micsoda kövek és micsoda épületek!” (2) Jézus pedig azt mondta neki: „Ezeket a nagyszerű épületeket nézed? Semmiképp sem hagyatik itt kő kövön, amelyet le ne rombolnának majd!”	24 (1) Aztán Jézus kiment a templomból, és elment. Akkor odamentek a tanítványai, hogy megmutassák neki a templom épületeit. (2) Mire ő megszólalt, és ezt mondta nekik: „Nem látjátok mindezeket? Ámen, mondom nektek: Semmiképp sem hagyatik itt kő kövön, amelyet le ne rombolnának majd!”	21 (5) Amikor egyesek azt mondták a templomról, hogy milyen szép kövek és fogadalmi ajándékok ékesítik, így szólt: (6) „Ezeket nézegetitek? Jönnek majd olyan napok, amikor nem hagyatik itt kő kövön, amelyet le ne rombolnának.”	XIII 1. Amikor kifelé ment a templomból, egyik tanítványa így szólt hozzá: „Rabbi, nézd, micsoda kövek és micsoda épületek!” Jézus pedig azt mondta neki: „Ezeket a nagyszerű épületeket nézed? Semmiképp sem marad itt kő kövön, amelyet majd le ne rombolnának! Az Atya nem kívánja azt a vallásosságot, amely ebben a templomban folyik.”	
13 (9) „Ti azonban önmagatokra ügyeljetek! Ki fognak szolgáltatni titeket bíróságoknak és zsinagógáknak, meg fognak verni titeket, helytartók és királyok elé állítanak majd titeket miattam, tanúságtételül nekik. (10) Előbb azonban minden nép között ki kell hirdetni az örömüzenetet. (11) És ha elvezetnek titeket, hogy kiszolgáltassanak a bíróságnak, ne aggódjatok előre, hogy mit mondjatok, hanem amit csak Isten megad nektek abban az órában, azt mondjátok, mert nem ti beszéltek majd, hanem a szent Lélek. (12) Testvér szolgáltatja majd ki testvérét a halálnak, és apa a gyermekét, gyerekek lépnek föl szüleik ellen, és megöletik őket. (13) Mindenféle ember gyűlöl majd titeket miattam, aki azonban végig állhatatos marad, meg fog menekülni.”	24 (9) „Akkor majd szorongattatásoknak adnak át, és megölnek titeket, és minden pogány nemzet gyűlölni fog titeket miattam. (10) És akkor sokan eltántorodnak majd, kiszolgáltatják egymást és gyűlölik egymást. (11) Sok hamis próféta is támad, és sokakat megtévesztenek. (12) És mivel megnövekszik a törvényszegés, sokakban kihül a szeretet, (13) aki azonban végig állhatatos marad, azt Isten meg fogja menteni.	21 (12) „Mindezek előtt azonban letartóztatnak, és üldözni fognak titeket, oly módon, hogy kiszolgáltatnak titeket a zsinagógáknak és börtönöknek, királyok és helytartók elé hurcolnak az én nevem miatt. (13) Ez alkalom lesz számotokra, hogy tanúságot tegyetek. (14) Szánjátok el hát magatokat szívetekben, hogy nem fontolgatjátok előre, hogyan fogtok védekezni a bíróság előtt, (15) ugyanis én adok majd nektek szájat és olyan bölcsességet, amelynek nem lesz képes ellenállni vagy ellene mondani egyetlen ellenfeletek sem. (16) Kiszolgáltatnak majd titeket szüleitek és testvéreitek is, és rokonaitok meg barátaitok is, és némelyeket közületek meg fognak ölni. (17) Mindenféle ember gyűlöl majd titeket miattam, (18) de semmiképpen sem vész el egy hajszál sem a fejetekről. (19) Állhatatosságotokkal fogjátok megnyerni életeteket.”	XIII 2. „Ti azonban önmagatokra ügyeljetek! Ki fognak szolgáltatni titeket bíróságoknak, meg fognak verni, helytartók és királyok elé állítanak majd miattam, tanúságtételül nekik. És ha elvezetnek titeket, hogy kiszolgáltassanak a bíróságnak, ne aggódjatok előre, hogy mit mondjatok, hanem mondjátok azt, amit Isten megad nektek abban az órában. Mindenféle ember gyűlöl majd titeket miattam, aki azonban végig állhatatos marad, az nem esik ki a Szeretet Világából.”	
	25 (14) „Mert úgy van ez, mint amikor egy ember külföldre készült, magához hívta szolgáit, és átadta nekik vagyonát. (15) Az egyiknek öt talentumot adott, a másiknak kettőt, a harmadiknak egyet, mindegyiknek képességeihez mérten, aztán elutazott külföldre. (16) Aki az öt talentumot kapta, rögtön elindult, dolgozni kezdett velük, és nyert másik ötöt. (17) Ugyanígy aki a kettőt kapta, nyert másik kettőt. (18) Aki pedig az egyet kapta, elment, gödröt ásott a földbe, és belerejtette urának pénzét. (19) Hosszú idő múlva aztán megjött azoknak a szolgáknak az ura, és elszámoltatta őket. (20) Odament az, aki az öt talentumot kapta, odavitt másik öt talentumot, és azt mondta: »Uram, öt talentumot adtál át nekem. Nézd, másik öt talentumot nyertem hozzá!« (21) Ura ezt mondta neki: »Jól van, jó és bízó szolga! Kevésben bízó voltál, sok fölé foglak rendelni. Menj be urad örömlakomájára!« (22) Odament az is, aki a két talentumot kapta, és azt mondta: »Nézd, másik két talentumot nyertem hozzá!« (23) Ura ezt mondta neki: »Jól van, jó és bízó szolga! Kevésben bízó voltál, sok fölé foglak rendelni. Menj be urad örömlakomájára!« (24) Odament aztán az is, aki az egy talentumot kapta, és azt mondta: »Uram, úgy ismertelek meg, hogy kemény ember vagy, ott is aratsz, ahol nem vetettél, és onnan is gyűjtesz, ahová nem osztogattál, (25) ezért félelmemben elmentem, és elrejtettem a talentumodat a földben. Nézd, megvan neked, ami a tiéd!« (26) Ura azonban így felelt neki: »Rossz és aggályoskodó szolga! Úgy tudtad, hogy ott is aratok, ahol nem vetettem, és onnan is gyűjtök, ahová nem osztogattam? (27) Oda kellett volna hát adnod a pénzemet a pénzváltóknak, így megérkezésemkor kamatostul kaptam volna vissza azt, ami az enyém!« (28) Majd azt mondta: »Vegyétek hát el tőle a talentumot, és adjátok oda annak, akinek tíz talentuma van! (29) Mindannak ugyanis, akinek van, még adatik, és fölöslege lesz, akinek pedig nincs, attól még az is elvétetik, amije van. (30) Ezt a használhatatlan szolgát pedig dobjátok ki a külső sötétségre: ott sírás és fogcsikorgatás lesz!«”	19 (11) Míg azok ezeket hallgatták, Jézus egy példázatot fűzött hozzá, mivel közel volt Jeruzsálemhez, és azok úgy vélték, azonnal meg fog nyilvánulni Isten országa. (12) Ezt mondta tehát: „Egy előkelő származású ember elutazott egy távoli országba, hogy királyi méltóságot szerezzen magának, és aztán visszatérjen. (13) Magához hívta hát tíz rabszolgáját, átadott nekik tíz mínát, és ezt mondta nekik: »Üzleteljetek vele, amíg megjövök!« (14) Polgártársai azonban gyűlölték őt, és követséget küldtek utána, mondván: »Nem akarjuk, hogy ez legyen a király rajtunk.« (15) És történt, hogy amikor a királyi méltóság megszerzése után újból visszatért, magához hívatta azokat a rabszolgákat, akiknek előzőleg a pénzt adta, hogy megtudja, ki milyen nyereségre tett szert üzletelésével. (16) Megjelent az első, és ezt mondta: »Uram, mínád még tíz mínát szerzett hozzá.« (17) Ezt mondta neki: »Jól van hát, jó rabszolgám! Mivel hű voltál a kevésben, legyen hatalmad tíz városon!« (18) Megjött a második, és ezt mondta: »A mínád, uram, további öt mínát jövedelmezett.« (19) Ennek is ezt mondta: »Te is légy föléje rendelve öt városnak!« (20) Megjött a harmadik is, és ezt mondta: »Uram, itt van a mínád, amelyet egy kendőben őrizve tartottam, (21) ugyanis féltem tőled, mert szigorú ember vagy: leemeled, amit nem fektettél be, és learatod, amit nem vetettél el.« (22) Azt mondta neki: »Saját szavaid alapján ítéllek meg, rossz rabszolgám! Eleve tudtad, hogy én szigorú ember vagyok, és leemelem, amit nem fektettem be, és learatom, amit nem vetettem el. (23) Akkor miért nem adtad oda pénzemet a banknak? Én pedig, amikor megjöttem, kamatostul hajtottam volna be.« (24) Azután ezt mondta a mellette állóknak: »Vegyétek csak el tőle a mínát, és adjátok csak oda annak, akinek tíz mínája van!« (25) Azok ezt mondták neki: »Uram, már tíz mínája van!« (26) »Mondom nektek, hogy mindenkinek, akinek van, még adatik majd, akinek pedig nincs, akinek pedig nincs, attól még az is elvétetik majd, amije van. (27) Egyébként azokat az ellenségeimet, akik nem akarták, hogy királlyá legyek rajtuk, vezessétek csak ide, és mészároljátok csak le őket a szemem láttára!«”	XIII 3. „Úgy van ez, mint amikor egy ember messze földre készült, és magához hívta szolgáit, hogy átadja nekik vagyonát. Az egyiknek öt talentumot adott, a másiknak kettőt, a harmadiknak egyet, mindegyiknek képességeihez mérten, aztán elutazott külföldre. Aki az öt talentumot kapta, rögtön elindult, dolgozni kezdett velük, és nyert másik ötöt. Ugyanígy aki kettőt kapott, nyert másik kettőt. Aki pedig egyet kapott, elment, gödröt ásott a földbe, és belerejtette urának pénzét. Hosszú idő múlva aztán megjött azoknak a szolgáknak az ura, és elszámoltatta őket. Odament az, aki öt talentumot kapott, odavitt másik öt talentumot, és azt mondta: Uram, öt talentumot adtál át nekem. Nézd, másik öt talentumot nyertem hozzá! Ura ezt mondta neki: Jól van, jó és bizalommal teli szolga! A kevésben bizalommal teli voltál, sok fölé foglak rendelni. Menj be urad örömlakomájára! Odament az is, aki két talentumot kapott, és azt mondta: Nézd, másik két talentumot nyertem hozzá! Ura ezt mondta neki: Jól van, jó és bizalommal teli szolga! A kevésben bizalommal teli voltál, sok fölé foglak rendelni. Menj be urad örömlakomájára! Odament aztán az is, aki egy talentumot kapott, és azt mondta: Uram, úgy ismertelek meg, hogy kemény ember vagy, ott is aratsz, ahol nem vetettél, és onnan is gyűjtesz, ahová nem osztogattál, ezért félelmemben elmentem, és elrejtettem a talentumodat a földben. Nézd, megvan neked, ami a tiéd! Ura azonban így felelt neki: Rossz és aggályoskodó szolga! Úgy tudtad, hogy ott is aratok, ahol nem vetettem, és onnan is gyűjtök, ahová nem osztogattam? Akkor hát oda kellett volna adnod a pénzemet a pénzváltóknak, így megérkezésemkor kamatostul kaptam volna vissza azt, ami az enyém!”	
		17 (7) „Ki az közületek, aki azt mondja szántó-vető vagy legeltető rabszolgájának, amikor az bejön a mezőről: »Azonnal gyere, és telepedj asztalhoz!«, (8) és nem azt mondja inkább neki: »Készíts nekem valamit vacsorára, gyűrd fel a ruhádat, és szolgálj ki engem, amíg eszem és iszom, és azután eszel és iszol te!«? (9) Talán hálás lesz a rabszolgának, hogy megtette mindazt, amit megparancsolt neki? (10) Így ti is, ha megtettetek mindent, amit Isten megparancsolt nektek, mondjátok ezt: »Átlagos rabszolgák vagyunk. Csak azt tettük meg, amivel tartoztunk.«”	XIII 4. Másik példázatot is mondott arról, hogy az Atya nem parancsok szolgai teljesítését várja tőlünk, hanem annál többet, szeretetből: „Ki az közületek, aki azt mondja szántó-vető vagy legeltető szolgájának, amikor az bejön a mezőről: Azonnal gyere, és telepedj asztalhoz!, és nem azt mondja inkább neki: Készíts nekem valamit vacsorára, gyűrd fel a ruhádat, és szolgálj ki engem, amíg eszem és iszom, és azután eszel és iszol te!? Talán hálás lesz a szolgának, hogy megtette mindazt, amit megparancsolt neki? – Így ti is, ha eleget tettetek Isten törvényeinek, mondjátok ezt: Csak átlagos szolgák vagyunk, azt tettük meg, amivel tartoztunk.”	
		17 (20) Amikor a farizeusok megkérdezték tőle, mikor jön el Isten országa, így válaszolt nekik: „Isten országa nem kiszámítható módon jön el, (21) és azt sem fogják mondani: »Íme, itt!« vagy »Ott van!«, mert íme, Isten országa rajtatok fordul!”	XIII 5. Ekkor Jakab megkérdezte Jézust: „Mester, mikor jön el Isten országa?” Ő így felelt: „A Szeretet Világának idejét nem lehet kiszámítani, és azt sem lehet mondani, hogy itt vagy ott van. A Szeretet Világának megvalósulása rajtatok áll vagy bukik!”	
		13 (23) Valaki ezt mondta neki: „Uram, vajon csak kevesen vannak-e, akik megmenekülnek?” Ő azonban ezt mondta nekik: (24) „Vívjatok élet-halál harcot azért, hogy bemehessetek a szűk ajtón, mert – mondom nektek –, sokan törekszenek majd másképp bemenni, de nem fog sikerülni nekik.”	XIII 6. Ő azonban nem értette meg, és tovább faggatta Jézust: „Uram, vajon csak kevesen vannak-e, akik bejutnak oda?” Erre határozottan figyelmeztette őket: „Vívjatok élet-halál harcot azért, hogy bemehessetek a szűk ajtón, mert – mondom nektek –, sokan törekszenek majd másképp bemenni, de nem fog sikerülni nekik.”	
	25 (34) Akkor így szól majd a király a jobbján állókhoz: »Gyertek ide, Atyám áldottai, örököljétek az országot, amely nektek készült a világ megalapítása óta! (35) Mert éhes voltam, és ennem adtatok, szomjas voltam, és megitattatok, idegen voltam, és befogadtatok, (36) mezítelen voltam, és felruháztatok, beteg voltam, és meglátogattatok, börtönben voltam, és eljöttetek hozzám.« (37) Akkor így felelnek majd neki az igazak: »Uram, mikor láttunk éhesnek, és tápláltunk téged, vagy szomjasnak, és itattunk meg? (38) Mikor láttunk idegennek, és fogadtunk be, vagy mezítelennek, és ruháztunk fel? (39) Mikor láttunk betegnek vagy börtönben, és mentünk el hozzád?« (40) És a király ezt feleli majd nekik: »Ámen, mondom nektek, valahányszor ezt tettétek egynek a legkisebb testvéreim közül, nekem tettétek.«		XIII 7. Majd hozzátette: „Azokhoz, akik bemennek a Szeretet Örök Világába, egykor így szól majd az Atya: Gyertek ide hozzám, és legyen tiétek az élet teljessége! Mert éhes voltam, és ennem adtatok, szomjas voltam, és megitattatok, idegen voltam, és befogadtatok, mezítelen voltam, és felruháztatok, beteg voltam, és meglátogattatok, börtönben voltam, és eljöttetek hozzám. Akkor ezt kérdezik majd tőle az igazak: De mikor láttunk éhesnek, és tápláltunk téged, vagy szomjasnak, és itattunk meg? Mikor láttunk idegennek, és fogadtunk be, vagy mezítelennek, és ruháztunk fel? Mikor láttunk betegnek vagy börtönben, és mentünk el hozzád? És az Atya megfelel nekik: Mondom nektek, valahányszor ezt tettétek egynek a legkisebbek közül, nekem tettétek.”	
				
14 (1) Két nap múltán volt a pászka és a kovásztalan kenyerek ünnepe. A főpapok és az írástudók keresték a módját, hogyan tartóztathatnák le őt csellel, hogy megölhessék. (2) Azt mondták ugyanis: „Ne az ünnepi tolongásban, nehogy zavargás legyen a nép között.”	26 (1) És történt, hogy amikor Jézus befejezte mindezeket a beszédeket, ezt mondta tanítványainak: (2) „Tudjátok, hogy két nap múlva lesz a pászka ünnepe, és az emberfiát Isten kiszolgáltatja, hogy keresztre feszítsék.” (3) Akkor összegyűltek a főpapok, az írástudók és a nép vénei a Kaifás nevű főpap palotájának belső udvarában, (4) és megtanácskozták, hogy csellel letartóztatják Jézust, és megölik. (5) De ezt mondták: „Ne az ünnepi tolongásban, hogy ne támadjon zavargás a nép között!”	22 (1) Közeledett a kovásztalan kenyerek ünnepe, amelyet pászkának neveztek. (2) A főpapok és az írástudók keresték a módját, hogyan pusztítsák el, ugyanis féltek a néptől.	XIV 1. Két nappal a pászka, a zsidók egyiptomi kivonulásának emlékünnepe előtt, amikor le kellett vágni a pászkabárányt, a főpapok és az írástudók elérkezettnek látták az időt, és keresték a módját, hogyan tartóztathatnák le Jézust csellel, hogy megölhessék. Úgy döntöttek ugyanis: „Ne az ünnepi tolongásban tegyük, nehogy zavargás legyen a nép között!”	
14 (3) Amikor Betániában a leprás Simon házában volt, és éppen asztalnál ült, odament egy asszony, akinél alabástrom edényben valódi és sokat érő nárduszolaj volt; eltörte az alabástrom edény pecsétjét, és tartalmát Jézus fejére öntötte. (4) Néhányan viszont bosszankodtak magukban: „Mire való volt a nárduszolajnak ez az elpocsékolása? (5) Több mint háromszáz dénárért el lehetett volna adni a nárduszolajat, s az árát a szegényeknek lehetett volna adni.” És ráripakodtak. (6) Jézus azonban azt mondta: „Hagyjátok békén őt! Miért okoztok neki fáradalmat, hiszen jó tettet vitt végbe rajtam?! (7) A szegények ugyanis mindenkor veletek lesznek, és amikor csak akarjátok, tehettek velük jót, én azonban nem leszek veletek mindenkor. (8) Amire képes volt, megtette. Előre megkente testemet a temetésre. (9) Ámen, mondom nektek, bárhol hirdetik majd meg az örömüzenetet az egész világon, azt is elmondják, amit ő tett, az ő emlékezetére.”	26 (6) Miközben pedig Jézus Betániában a leprás Simon házában volt, (7) odament hozzá egy asszony, akinél alabástrom edényben nagy értékű olaj volt, és Jézus fejére öntötte, amikor éppen asztalnál ült. (8) Ahogy meglátták ezt a tanítványok, bosszúság fogta el őket, és így szóltak: „Mire való ez a pocsékolás? (9) Mert drágán el lehetett volna adni, és az árát a szegényeknek lehetett volna adni!” (10) Jézus azonban észrevette ezt, és így szólt hozzájuk: „Miért okoztok fáradalmat ennek az asszonynak? Hiszen jó tettet vitt végbe rajtam! (11) A szegények ugyanis mindenkor veletek lesznek, én azonban nem leszek veletek mindenkor. (12) Mert amikor ezt az olajat a testemre öntötte, temetésemre készített elő. (13) Ámen, mondom nektek, bárhol hirdetik majd meg ezt az örömüzenetet az egész világon, azt is elmondják, amit ő tett, az ő emlékezetére.”		XIV 2. Közben Jézus Betániában, a himlőhelyes Simon házában volt. Éppen asztalnál ült, amikor odament hozzá az a korábban városszerte ismert bűnös nő, akiből Jézus hét démont űzött ki. Alabástrom illatszertartóban valódi és sokat érő, még felbontatlan nárduszolaj volt nála. Eltörte az alabástrom edény pecsétjét, és hálatelt szívvel Jézus fejére öntötte az olajat. A tanítványok közül néhányan bosszankodtak, és kifakadtak: „Mire való volt a nárduszolajnak ez az elpocsékolása? Több mint háromszáz napszámért el lehetett volna adni, s az árát a szegényeknek lehetett volna adni, hogy ők is méltón megülhessék az ünnepet.” És erősen ráripakodtak. Jézus azonban rájuk szólt: „Hagyjátok békén őt! Miért okoztok neki keserűséget? Hiszen jó tettet vitt végbe rajtam! Mindazt, amire csak képes volt, megtette.”	
14 (10) Júdás, a karióti férfi, amaz egy a tizenkettő közül, elment a főpapokhoz, hogy kiszolgáltassa nekik Jézust. (11) Amikor pedig ezek meghallották ezt, megörültek, és megígérték, hogy pénzt adnak neki. Ő aztán kereste a módját, hogyan szolgáltassa ki őt alkalmas időben.	26 (14) Akkor egy a tizenkettő közül, akit Júdásnak, a kairóti férfinak hívnak, elment a főpapokhoz, (15) és így szólt: „Mit szándékoztok nekem adni, ha kiszolgáltatom őt nektek?” Azok pedig harminc ezüstöt rendeltek neki. (16) Attól fogva kereste az alkalmas időt, hogy kiszolgáltassa őt.	22 (3) A Sátán pedig bement a karióti férfinak nevezett Júdásba, aki a Tizenkettőhöz tartozott. (4) Ő elment, és megbeszélte a főpapokkal és a templomőrség parancsnokaival, hogyan szolgáltassa ki őt nekik. (5) Azok megörültek a dolognak, és megegyeztek, hogy pénzt adnak neki. (6) Ő beleegyezett, és kereste az alkalmas időpontot arra, hogy a tömeg jelenléte nélkül kiszolgáltassa őt nekik.	XIV 3. A karióti Júdás pedig, egy a tizenkettő közül, elment a főpapokhoz, hogy kiszolgáltassa nekik Jézust. Amikor ezek meghallották ezt, megörültek, és harminc ezüstöt adtak neki. Ő aztán kereste a módját, hogyan szolgáltassa ki őt alkalmas időben.	
14 (12) A kovásztalan kenyerek ünnepének első napján, amikor a pászkabárányt föláldozzák, tanítványai így szóltak Jézushoz: „Mit akarsz, hová menjünk elkészíteni neked a pászkabárányt, hogy megehesd?” (13) Erre elküldte két tanítványát, és ezt mondta nekik: „Menjetek el titokban a városba! Találkozni fogtok egy vizeskorsót cipelő emberrel. Kövessétek őt, (14) és ahová bemegy, ott mondjátok meg a házigazdának, hogy a rabbi ezt üzeni: »Hol van a szállásom, ahol tanítványaimmal megehetem a pászkabárányt?« (15) Ő mutat majd nektek egy nagy, párnákkal kirakott, előkészített emeleti szobát, és ott készítsétek el nekünk.” (16) Erre elmentek a tanítványok, bementek a városba, és mindent megtaláltak, ahogy megmondta nekik. És elkészítették a pászkabárányt.	26 (17) A kovásztalan kenyerek ünnepének első napján a tanítványok odamentek Jézushoz, és így szóltak: „Mit akarsz, hol készítsük el neked a pászkabárányt, hogy megehesd?” (18) Ő pedig azt mondta: „Menjetek el titokban a városba, egy bizonyos emberhez, és mondjátok meg neki: »A Mester üzeni: Az én időm közel van. Nálad tartom meg tanítványaimmal a pászkavacsorát.«” (19) A tanítványok úgy tettek, ahogyan Jézus elrendelte nekik, és elkészítették a pászkabárányt.	22 (7) Aztán eljött a kovásztalan kenyerek ünnepének napja, amikor fel kellett áldozni a pászkabárányt. (8) Jézus elküldte Pétert és Jánost, mondván: „Menjetek el, és készítsétek el nekünk a pászkabárányt, hogy megegyük!” (9) Ők pedig ezt mondták neki: „Mit akarsz, hol készítsük el?” (10) Ő pedig ezt mondta nekik: „Íme, amikor beértek a városba, össze fogtok találkozni egy vizeskorsót cipelő emberrel. Kövessétek őt abba a házba, amelybe bemegy, (11) és mondjátok a ház gazdájának: »Ezt üzeni neked a Mester: Hol van az a szállás, ahol tanítványaimmal megehetem a pászkabárányt?« (12) Az majd mutat nektek egy nagy, párnákkal kirakott emeleti szobát: ott készítsétek el!” (13) Erre elmentek, és mindent megtaláltak, ahogy megmondta nekik, és elkészítették a pászkabárányt.	XIV 4. Azon a napon, amikor a pászkabárányt föláldozzák, tanítványai így szóltak Jézushoz: „Mit akarsz, hol készítsük el neked a pászkabárányt, hogy megehesd?” Erre elküldte két tanítványát, és ezt mondta nekik: „Menjetek el titokban a városba, ahol már megegyeztem egy jó emberemmel! Találkozni fogtok egy vizeskorsót cipelő férfivel. Ő lesz a jel. Kövessétek őt, és ahová bemegy, ott mondjátok meg a házigazdának, hogy a rabbi ezt üzeni: Hol van a szállásom, ahol tanítványaimmal megehetem a pászkabárányt? Ő aztán mutat majd nektek egy nagy, párnákkal kirakott, előkészített emeleti szobát. Ott készítsétek el nekünk.” Erre a tanítványok elmentek, bementek a városba, és mindent megtaláltak, ahogy megmondta nekik. Azután elkészítették a pászkabárányt.	
		22 (24) Versengés is támadt köztük amiatt, vajon melyikük számít a legnagyobbnak.
Jn 13 (4) Ekkor Jézus felkelt a vacsorától, fogott egy kendőt, és maga elé kötötte. (5) Aztán vizet öntött egy mosdótálba, és mosni kezdte tanítványai lábát, majd a derekára kötött kendővel megtörölte. ... (12) Miután megmosta a lábukat, felvette a felsőruháját, és újra leült. Azután így szólt: „Megértettétek, mit tettem veletek? (13) Ti Mesternek és Úrnak hívtok engem. Jól teszitek: az vagyok. (14) Ha tehát én, az Úr és Mester, megmostam lábatokat, nektek is mosnotok kell egymás lábát. (15) Példát adtam nektek: Amint én tettem veletek, ti is úgy tegyetek!”	XIV 5. Amikor beesteledett, Jézus odament, és asztalhoz telepedett tizenkét tanítványával. A készülődés során azonban versengés támadt köztük, és arról vitáztak, hogy melyikük számít a legnagyobbnak. Ekkor Jézus felkelt az asztaltól, letette felsőruháját, fogott egy kendőt, és körülkötötte magát, aztán vizet öntött a mosdótálba, és elkezdte mosni a tanítványok lábát, s megtörölte a kendővel. Azután felvette felsőruháját, ismét letelepedett, és ezt mondta nekik: „Értitek, hogy mit tettem veletek? Ti Mesternek hívtok engem, és jól mondjátok. Ha tehát én, a Mester, megmostam lábatokat, elvégeztem ezt a rabszolgamunkát, akkor nagyra törés helyett nektek is szolgálnotok kell egymást. Példát adtam nektek!”	
		22 (27) Azután Jézus így szólt: „Végtére is ki a nagyobb? Aki az asztalnál ül, vagy aki felszolgál? Hát nem az, aki az asztalnál ül? Én azonban olyan vagyok közöttetek, mint aki felszolgál. (28) Ti viszont? Ti mindvégig kitartottatok velem próbatételeimben?? (29) És én királyi uralmat hagyok rátok?? Ahogyan Atyám hagyott rám?? (30) Hogy asztalomnál egyetek és igyatok »az én országomban«?? És majd trónon ülve ítélitek Izrael tizenkét törzsét??”	XIV 6. Majd így folytatta oktatásukat: „Végtére is ki a nagyobb? Aki az asztalnál ül, vagy aki felszolgál? Hát nem az, aki az asztalnál ül?” Közbekiáltottak: „Dehogynem!” Mire ő ezt mondta: „Én azonban olyan vagyok köztetek, mint aki felszolgál. Ti viszont? Azt hiszitek, hogy hűségesek vagytok hozzám, ha ilyen becsvágyóan viselkedtek? Talán azt képzelitek, hogy királyi uralmat hagyok rátok? Hogy asztalomnál üljetek jobb és bal felől az én állítólagos országomban? És majd trónon ülve ítéljétek Izrael tizenkét törzsét? Hát még mindig messiási birodalomról álmodoztok?”	
14 (22) Miközben ettek, kezébe vett egy darab kenyeret, elmondta fölötte az áldást, megtörte, odaadta nekik, és ezt mondta: „Vegyétek! Ez vagyok én.”	26 (26) Miközben ettek, Jézus a kezébe vett egy darab kenyeret, elmondta fölötte az áldást, megtörte, és miután odaadta a tanítványoknak, ezt mondta: „Vegyétek, egyétek! Ez vagyok én.”	22 (19) Ezután kezébe vett egy darab kenyeret, és miután hálát adott, megtörte, és odaadta nekik, mondván: „Ez vagyok én, értetek adva Istentől.	XIV 7. Evéshez láttak. Miközben ettek, kezébe vett egy darab kenyeret, és elmondta fölötte a szokásos asztali áldást: „Légy dicsőítve, Urunk, Istenünk, te, aki kenyeret sarjasztasz a földből!”. Azután megtörte, szétosztotta közöttük, és ezt mondta: „Ez vagyok én. Az Atya adott engem értetek, hogy az igazi élet kenyere legyek számotokra.” – Csak sokkal később értették meg, hogy a Mester úgy gondolta: nekik is másokat táplálóvá kell válniuk.	
14 (23) Aztán kezébe vette a poharat, és miután hálát adott, odaadta nekik, és mindnyájan ittak belőle. (24) Majd azt mondta nekik: „Ez a vérem, a szövetségé, az a vér, amely sokakért kiontatik.”	26 (27) Aztán kezébe vette a poharat, és miután hálát adott, odaadta nekik e szavakkal: „Igyatok ebből mindnyájan, (28) mert ez a vérem, a szövetségé, az a vér, amely sokakért kiontatik Isten által a bűnök bocsánatára!”	22 (20) Miután megvacsoráztak, ugyanígy vette a poharat is, mondván: „Ez a pohár az új szövetség az én véremben, amely értetek ontatik ki Isten által.”

1Kor 11 (25) „Ezt tegyétek, valahányszor isztok belőle, az én emlékezetemre!”	XIV 8. A vacsora végén, a pászka szertartása után kezébe vette borral telt poharát, és hálát adott e szavakkal: „Áldott legyen az Úr, a mi Istenünk, a világ Királya, aki létrehozta a szőlőtő termését!” Azután odaadta nekik, és ezt mondta: „Ebből igyatok mindnyájan, mert ez a pohár az új szövetségnek, a szeretet szövetségének a jelképe!” Megdöbbentek, hogy a szokással ellentétben nem a saját poharukból kellett inniuk, hanem mindnyájuknak ugyanabból a pohárból, a senkit ki nem záró szeretet jeleként. Miután ittak a pohárból, Jézus még hozzátette: „Így cselekedjetek, valahányszor együtt isztok majd bort, hogy ébren tartsátok tanításomat akkor is, amikor már nem leszek köztetek!”	
		22 (35) És azt mondta nekik: „Amikor elküldtelek titeket erszény és tarisznya és szandál nélkül, volt-e hiányotok valamiben?” Ők pedig azt mondták: „Semmiben!” (36) Erre azt mondta nekik: „Most viszont, akinek van erszénye, vegye elő?? Hasonlóképpen a tarisznyát is?? És akinek nincs kardja, adja el felsőruháját, és vásároljon?? ... (38) Ők pedig azt mondták: „Uram, nézd, van itt két kard!” Ő pedig azt mondta nekik: „Elég!”	XIV 9. Ekkor azonban még egyáltalán nem fogták föl mindezt. Ennek mindjárt újabb bizonyságát adták. Fenyegető letartóztatására gondolva Jézus megkérdezte tőlük: „Amikor elküldtelek titeket erszény és tarisznya nélkül, volt-e hiányotok valamiben?” Gyanútlanul rávágták: „Semmiben!” Erre így szólt hozzájuk: „Most viszont, amikor veszély fenyeget, úgy gondoljátok, hogy akinek van erszénye, vegye elő? Hasonlóképpen a tarisznyáját is? Sőt, akinek nincs kardja, adja el felsőruháját, és vásároljon?” Egyikük fölkiáltott: „Nézd, uram, van itt két rövid kard!” Jézus azonban keményen rászólt: „Elég ebből az ostoba beszédből! Hát zelótavezérnek néztek ti engem? Ha azt gondoljátok, hogy a szeretet vészhelyzetben megvalósíthatatlan, akkor az én ügyemnek vége!”	
14 (26) ... kimentek az Olajfák-hegyére. (27) Jézus ekkor azt mondta nekik: „Alighanem mindannyian eltántorultok majd, mert megíratott: »Meg fogom verni a pásztort, s a juhok majd szétszóródnak.« (28) De mihelyt Isten kihúzott engem a bajból, előttetek megyek majd vissza Galileába.” (29) Péter azonban ezt mondta neki: „Lehet, hogy mindannyian eltántorulnak majd, de nem én!” (30) Erre Jézus így szólt hozzá: „Ámen, mondom neked, te ma, ezen az éjszakán, mielőtt a kakas kétszer kiált, háromszor tagadsz meg engem.” (31) Ő azonban még buzgóbban beszélt: „Ha meg kellene is halnom veled együtt, semmiképpen sem foglak megtagadni téged!” Ugyanígy beszéltek a többiek is mindannyian.	26 (30) ... kimentek az Olajfák-hegyére. (31) Akkor így szólt hozzájuk Jézus: „Ti mindannyian eltántorultok majd tőlem ezen az éjszakán, mert megíratott: »Meg fogom verni a pásztort, és szétszóródnak majd a nyáj juhai.« (32) Mihelyt azonban Isten kihúzott engem a bajból, előttetek megyek majd vissza Galileába.” (33) Erre megszólalt Péter, és ezt mondta neki: „Lehet, hogy mindannyian eltántorulnak majd tőled, de én sohasem fogok eltántorulni!” (34) Jézus akkor így szólt hozzá: „Ámen, mondom neked, hogy ezen az éjszakán, mielőtt a kakas kiált, háromszor tagadsz meg engem.” (35) Mire Péter azt mondta neki: „Ha meg kellene is halnom veled együtt, semmiképpen sem foglak megtagadni téged!” Hasonlóan beszélt a többi tanítvány is mind.	22 (39) Miután kiment, szokása szerint az Olajfák-hegyére ment, és tanítványai is követték őt.	XIV 10. A vacsora után ezen napok szokása szerint Jézus kiment az Olajfák-hegyére, és tanítványai követték őt. Rossz érzések fogták el, és azt mondta nekik: „Alighanem mindnyájan eltántorultok majd Isten útjától!” Reménykedve hozzátette: „De mihelyt az Atya kimentett engem a bajból, visszavezetlek majd titeket Galileába.” Péter azonban ezt mondta neki: „Lehet, hogy mindnyájan eltántorulnak majd, de én nem.” Erre Jézus így szólt hozzá: „Mondom neked, te kőszikla, hogy most, a sötétség idején teljesen meg fogsz tagadni engem, amíg föl nem ocsúdsz majd.” Ő azonban még buzgóbban fogadkozott: „Ha meg kellene is halnom veled együtt, semmiképpen sem foglak megtagadni téged!” Ugyanígy beszéltek a többiek is.	
14 (32) Elmentek arra a birtokocskára, amelynek a neve Getszemáni, s ott azt mondta tanítványainak: „Üljetek le itt, amíg imádkozom!” (33) Aztán maga mellé vette Pétert, Jakabot és Jánost, és kezdett megborzadni és kezdte elveszíteni nyugalmát (34) Akkor azt mondta nekik: „Halálosan szomorú vagyok. Maradjatok itt, és legyetek résen!” (35) Majd kissé előrébb ment, a földre borult, és imádkozott, hogy ha lehetséges, távozzék el tőle ez az óra, (36) és ezt mondta: „ABBA, Atyám, minden lehetséges neked: Távozzék el tőlem ez a pohár! De nem azt fogom cselekedni, amit én akarok, hanem amit te.”	26 (36) Akkor elment velük Jézus arra a birtokocskára, amelyet Getszemáninak hívnak, s ott azt mondta a tanítványoknak: „Üljetek le itt, amíg elmegyek amoda, és imádkozom!” (37) Aztán maga mellé véve Pétert és Zebedeus két fiát, szomorkodni kezdett, és kezdte elveszíteni nyugalmát. (38) Akkor így szólt hozzájuk: „Olyan szomorú vagyok, hogy belehalok! Maradjatok itt, és legyetek résen velem!” (39) Majd kissé előrébb ment, arcra borult, és így imádkozott: „Atyám, ha lehetséges, távozzék el tőlem ez a pohár! Mindazonáltal nem úgy fogok cselekedni, ahogyan én akarom, hanem ahogyan te.”	22 (41) Ő maga eltávolodott tőlük, nagyjából egy kőhajításnyira, letérdelt, és így imádkozott: (42) „Atyám, ha akarod, távozzék el tőlem ez a pohár! Mindazonáltal ne az én akaratom, hanem a tied valósuljon meg!”	XIV 11. Elmentek arra a kis birtokra, amelynek Getszemáni a neve. Ott azt mondta tanítványainak: „Üljetek le itt, amíg imádkozom!” Aztán maga mellé vette Pétert, Jakabot és Jánost, és megborzadt, és kezdte elveszíteni nyugalmát Akkor azt mondta nekik: „Olyan szomorú vagyok, hogy belehalok! Maradjatok itt, és legyetek résen!” Majd kissé előrébb ment, a földre borult, és így imádkozott: „ABBA, ha lehetséges, távozzék el tőlem a szenvedés pohara! De nem azt fogom cselekedni, amit én akarok, hanem amit te, ezért tanúságot fogok tenni rólad a főpapoknak, bármibe kerüljön is.”	
14 (37) Aztán visszament, és alva találta őket. Ezért így szólt Péterhez: „Simon, te alszol!? Nem volt erőd egy órát résen lenni? (38) Legyetek résen, és imádkozzatok, hogy le ne gyűrjön titeket a próbatétel! Mert legbelül készséges ugyan az ember, de testi mivoltában erőtlen.” (39) Ismét elment, imádkozott, és ugyanazt mondta. (40) Mikor ismét visszament, megint alva találta őket, mert szemük elnehezült, és nem tudták, mit feleljenek neki. (41) Visszament harmadszor is, és azt mondta nekik: „Aludjatok csak tovább, és pihenjétek ki magatokat!...	26 (40) Aztán visszament a tanítványokhoz, és alva találta őket. Ezért így szólt Péterhez: „Ennyire nem volt erőtök egy órát sem résen lenni velem? (41) Legyetek résen, és imádkozzatok, hogy le ne gyűrjön titeket a próbatétel! Mert legbelül készséges ugyan az ember, de testi mivoltában erőtlen.” (42) Ismét, másodszor is elment, és így imádkozott: „Atyám, ha nem távozhat el tőlem ez a pohár anélkül, hogy ki ne igyam, legyen meg az akaratod.” (43) Amikor ismét viszszament, megint alva találta őket, mert elnehezedett a szemük. (44) Otthagyta őket, ismét elment, és harmadszor is imádkozott, és megint ugyanazt mondta. (45) Akkor odament a tanítványokhoz, és azt mondta nekik: „Aludjatok csak tovább, és pihenjétek ki magatokat!	22 (45) Miután felkelt az imádkozásból, és odament a tanítványokhoz, a szomorúságtól alva találta őket, (46) és ezt mondta nekik: „Miért alusztok? Álljatok fel, és imádkozzatok, hogy le ne gyűrjön titeket a próbatétel!”	XIV 12. Aztán visszament, és alva találta őket. Ezért így szólt Péterhez: „Legyetek résen, és imádkozzatok, hogy le ne gyűrjön titeket a próbatétel! Mert legbelül készséges ugyan az ember, de testi mivoltában erőtlen.” Ismét elment, imádkozott, és ugyanazt mondta. Mikor ismét visszament, megint alva találta őket, mert szemük elnehezült; nem is tudták, mit feleljenek neki. Visszament harmadszor is, és ekkor már azt mondta nekik: „Aludjatok csak tovább, és pihenjétek ki magatokat!...”	
14 (41) ... Elég ebből! Eljött az óra! Lássátok hát: Isten kiszolgáltatja az embert, és így engem is a bűnösök kezébe! (42) Keljetek föl! Menjünk előre! Lássátok, hogy megérkezett, aki kiszolgáltat engem!” (43) És rögtön, még miközben beszélt, megérkezett Júdás, a Tizenkettő egyike, és vele kardokkal és dorongokkal felfegyverzett tömeg a főpapoktól, az írástudóktól és a vénektől. (44) Aki kiszolgáltatta őt, előre megbeszélte velük a jelet: „Akit majd megcsókolok, ő az. Tartóztassátok le, és vezessétek el biztonságosan!” (45) És amint odaért, azonnal odament hozzá, és így szólt: „Rabbi!”, és izgatottan megcsókolta őt.	26 (47) Még miközben beszélt, íme, megjött Júdás, a Tizenkettő egyike, és vele kardokkal és dorongokkal felfegyverzett nagy tömeg a főpapoktól és a nép véneitől. (48) Aki kiszolgáltatta őt, jelet adott nekik: „Akit megcsókolok, ő az. Tartóztassátok le!” (49) És azonnal odament Jézushoz, és így szólt: „Légy üdvözölve, Rabbi!” És izgatottan megcsókolta őt. (50) Jézus pedig ezt mondta neki: „Barátocskám, amiért itt vagy, abból a célból csókolsz meg?”	22 (47) Még beszélt, amikor íme, tömeg érkezett, és az, akit Júdásnak hívtak, a Tizenkettő egyike haladt az élen, és megközelítette Jézust, hogy megcsókolja. (48) Jézus azonban azt mondta neki: „Júdás, csókkal szolgáltatod ki az emberfiát?”	XIV 13. Amikor Jézus észrevette, hogy ellenségei közelednek, így szólt tanítványaihoz: „Elég az alvásból! Eljött az óra! Keljetek föl! Menjünk előre!” És rögtön, még miközben beszélt, megérkezett Júdás, a tizenkét tanítvány egyike, és vele rövid kardokkal és dorongokkal felfegyverzett csapat a főpapoktól, az írástudóktól és a vénektől. Júdás, aki kiszolgáltatta őt, előre megbeszélte velük a jelet: „Akit majd megcsókolok, ő az.” És amint odaért, azonnal odament hozzá, és így szólt: „Rabbi!”, és izgatottan megcsókolta őt. Jézus azonban azt mondta neki: „Júdás, csókkal szolgáltatod ki az emberfiát?”	
14 (47) Valaki azonban, egy a körülállók közül, kardot rántott, rávágott a főpap rabszolgájára, és levágta a fülecskéjét.	26 (51) És íme, egy azok közül, akik Jézussal voltak, kinyújtotta karját, kihúzta kardját, rásújtott a főpap rabszolgájára, és levágta a fülét. (52) Akkor így szólt hozzá Jézus: „Tedd vissza kardodat a helyére, mert mindazok, akik kardot ragadnak, a kard által vesznek el!	22 (49) Amikor a körülötte lévők meglátták, hogy mi készül, így szóltak: „Uram, odavágjunk-e karddal?” (50) Közülük az egyik rá is vágott a főpap rabszolgájára, és levágta a jobb fülét. (51) Jézus azonban megfelelt nekik, és azt mondta: „Hagyjátok itt abba!” És megérintve a fület, meggyógyította őt.	XIV 14. Amikor a körülötte lévők meglátták, hogy mi készül, így szóltak: „Uram, odavágjunk-e karddal?” Közülük az egyik rá is vágott a főpap szolgájára, és levágta a jobb fülét. Jézus azonban rászólt: „Hagyjátok abba! Tedd vissza a helyére kardodat, mert mindazok, akik kardot ragadnak, elvesznek a megragadott kard által: kiesnek a Szeretet Világából!”	
14 (48) Ekkor megfelelt nekik Jézus, és azt mondta: „Mint valami zelóta ellen, úgy vonultatok ki tőrökkel és dorongokkal, hogy elfogjatok. (49) Nap mint nap veletek voltam a templomban, amikor tanítottam, de nem tartóztattatok le; de azért kellett ennek így történnie, hogy beteljesedjenek az Írások.”	26 (55) Abban az órában Jézus ezt mondta a tömegnek: „Mint valami zelóta ellen, úgy vonultatok ki tőrökkel és dorongokkal, hogy elfogjatok. Nap mint nap a templomban ültem és tanítottam, de nem tartóztattatok le. (56) De ez az egész azért történt, hogy beteljesedjenek a próféták írásai.”	22 (52) Jézus aztán így szólt a hozzá érkezett főpapokhoz, a templomőrség parancsnokaihoz és a vénekhez: „Mint valami zelóta ellen, úgy vonultatok ki kardokkal és dorongokkal. (53) Amikor naponta veletek voltam a templomban, nem fogtatok el. De ez a ti órátok: a sötétség hatalmának érvényesülése.”	XIV 15. Ekkor megragadták őt, és letartóztatták. Jézus azonban így szólt a templomőrség parancsnokához: „Mint valami zelóta ellen, úgy vonultatok ki kardokkal és dorongokkal, hogy elfogjatok. Nap mint nap veletek voltam a templomban, amikor tanítottam, mégsem tartóztattatok le. De ez a ti órátok: a sötétség hatalmának az ideje.”	
14 (50) Ekkor tanítványai mind elhagyták őt, és elfutottak. (51) Egy fiatalember azonban – meztelen testére csak egy vászonleplet dobván – követte őt; le akarták tartóztatni, (52) de ő hátrahagyta a vászonleplet, és meztelenül elfutott.	26 (56) ... Ekkor a tanítványok mind elhagyták őt, és elfutottak.		XIV 16. Tanítványai ekkor mind elhagyták őt, és elfutottak. Egy fiatalember azonban – meztelen testére csak egy vászonleplet dobván – követte őt; le akarták tartóztatni, de ő hátrahagyta a vászonleplet, és meztelenül elfutott. A Getszemáni-kert gazdájának fia volt ő, aki azon az éjszakán a kerti házban aludt; meghallván a Jézus elfogása körüli zajt, felriadt, és sietségében csupán egy vászonlepedőt dobva magára, odament, hogy lássa, mi történik.	
14 (53) Jézust elvezették a hivatalban lévő főpaphoz, akinél összegyűltek a főpapok, a vének és az írástudók mind. (54) Péter pedig messziről követte őt, egészen a főpap palotájának belső udvaráig, és együtt ült a szolgákkal a tűz körül, és melegedett.	26 (57) Azok pedig letartóztatták Jézust, és elvezették Kaifás főpaphoz, ahol összegyűltek az írástudók és a vének. (58) Péter azonban messziről követte őt, egészen a főpap palotájának belső udvaráig, bement, és együtt ült a szolgákkal, hogy lássa a dolog végét.	22 (54) Erre lefogták őt, elvezették, és bevitték a főpap házába, Péter pedig messziről követte. (55) Amikor tüzet raktak az udvar közepén, és körülülték, Péter is közöttük ült.	XIV 17. Jézust elvezették Kaifás főpaphoz, akinél összegyűltek a főpapok, a vének és az írástudók mind. Péter pedig messziről követte őt, egészen a főpap palotájának belső udvaráig, hogy lássa a dolog végét; együtt ült a szolgákkal a tűz körül, és melegedett.	
14 (55) A főpapok pedig, és az egész Főtanács tanúvallomást keresett Jézus ellen, hogy halálra ítélhessék, de nem találtak. (56) Sokan tettek ugyanis hamis tanúságot ellene, de a tanúvallomások nem voltak egybehangzóak. (57) Azután előálltak még néhányan, és hamis tanúságot tettek ellene, mondván: (58) „Mi hallottuk, amikor azt mondta: »Én lerombolom majd ezt a kézzel csinált szentélyt, és három nap alatt másikat, nem kézzel csináltat építek.«” (59) Tanúvallomásuk azonban így sem volt egybehangzó. (60) Ekkor a főpap kiállt középre, és megkérdezte Jézustól: „Nem felelsz semmit arra, amit ezek ellened vallanak?” (61a) Ő azonban hallgatott, és nem felelt semmit.	26 (59) A főpapok pedig, és az egész Főtanács hamis tanúvallomást keresett Jézus ellen, hogy így halálra ítélhessék, (60) de nem találtak, jóllehet sok hamis tanú jött oda. Végül odajöttek ketten, (61) és ezt mondták: „Ez azt mondta: »Le tudom rombolni Isten szentélyét, és három nap alatt fel tudom építeni.«” (62) Ekkor a főpap felállt, és így szólt hozzá: „Semmit sem felelsz arra, amit ezek ellened vallanak?” (63a) Jézus azonban hallgatott.		XIV 18. A főpapok pedig, és az egész Főtanács tanúvallomást keresett Jézus ellen, hogy halálra ítélhessék, de nem találtak. Akkor előálltak néhányan, és hamis tanúságot tettek ellene, mondván: „Mi hallottuk, amikor azt mondta: Én lerombolom majd ezt a kézzel csinált szentélyt, és három nap alatt másikat építek, amely nem emberi kéz alkotása.” Ekkor a főpap kiállt középre, és megkérdezte Jézustól: „Nem felelsz semmit arra, amit ezek ellened vallanak?” Ő azonban hallgatott, és nem felelt semmit.	
14 (61b) A főpap ismét kérdezte őt, és így szólt hozzá: „Te vagy-e a Messiás, az Áldott Isten fia?” (62) Jézus azonban ezt mondta: „Te mondtad, hogy én vagyok; és látni fogjátok az emberfiát az Erő jobbján ülni, és jönni az ég felhőivel.” (63) A főpap viszont megszaggatta ruháit, és így szólt: „Mi szükségünk van még tanúkra? (64) Hallottátok az istengyalázást! Mi látszik számotokra helyesnek?” Azok pedig mind elítélték őt, mondván, hogy méltó a halálra. (65) Erre egyesek elkezdték köpdösni, majd betakarták az arcát, verték őt, és ezt mondták neki: „Prófétálj!” És a szolgák is megpofozták.	26 (63b) A főpap ekkor ezt mondta neki: „Megesketlek az élő Istenre, hogy mondd meg nekünk: Te vagy-e a Messiás, az Isten fia?” (64) Jézus így szólt hozzá: „Ezt te mondtad. Viszont én azt mondom nektek: Mostantól fogva látni fogjátok az emberfiát az Erő jobbján ülni, és jönni az ég felhőivel.” (65) Ekkor a főpap megszaggatta ruháit, és így szólt: „Meggyalázta Istent! Mi szükségünk van még tanúkra? Íme, most hallottátok az istengyalázást! (66) Mit gondoltok?” Azok pedig így feleltek: „Méltó a halálra!” (67) Akkor szembeköpték, megverték, mások megpofozták, (68) mondván: „Prófétáld meg nekünk, te Messiás, ki az, aki megütött téged!”	22 (66) Amint nappal lett, összegyűlt a nép véneinek testülete, főpapok is, meg írástudók is, és Főtanácsuk elé vezették őt, (67) és ezt mondták: „Ha te vagy a Messiás, mondd meg nekünk!” Ő azonban azt mondta nekik: „Ha mondanék nektek valamit, semmiképp nem hinnétek nekem, (68) ha pedig én kérdeznék, semmiképp nem felelnétek. (69) Mostantól azonban az emberfia Isten erejének jobbján fog ülni.” (70) Ekkor mindnyájan azt mondták: Tehát te Isten fia vagy?” Mire ő így szólt hozzájuk: „Ti mondjátok, hogy én az vagyok.” (71) Azok pedig azt mondták: „Mi szükségünk van még tanúvallomásra? Hiszen magunk hallottuk a saját szájából!”	XIV 19. A főpap ismét kérdezte őt, és így szólt hozzá: „Te vagy-e a Messiás?” Jézus azonban ezt mondta: „Ez a te véleményed. Én viszont azt mondom: mostantól látni fogjátok, hogy Isten ereje velem van. Ő küldött engem, hogy tanúságot tegyek róla.” Ekkor a főpap megszaggatta ruháit, és így szólt: „Mi szükségünk van még tanúkra? Hallottátok az istengyalázást! Még hogy ő, aki le akarta rombolni szent hitünket?! Mi látszik számotokra helyesnek?” Azok pedig mind elítélték őt, mondván, hogy méltó a halálra. Erre egyesek elkezdték köpdösni, majd betakarták az arcát, verték őt, és ezt mondták neki: „Találd ki, te Messiás, ki az, aki megütött téged!” És a szolgák is megpofozták.	
14 (66) Miközben Péter lent volt az udvarban, arra ment a főpap egyik szolgálólánya, (67) meglátta a melegedő Pétert, rátekintett, és így szólt: „Te is a nazarénus Jézussal voltál.” (68) Ő azonban letagadta, mondván: „Nem ismerem őt, és nem is értem, amit mondasz.” Ezzel kiment az előudvarba. Ekkor megszólalt a kakas. (69) A szolgálólány azonban meglátta, és elkezdte ismét mondogatni az ott állóknak: „Ez közülük való!” (70) Ő azonban ismét tagadta. Kis idő múltán az ott állók ismét azt mondták Péternek. „Valóban közülük való vagy, mert te is galileai vagy.” (71) Ő azonban elkezdett átkozódni és esküdözni: „Nem ismerem azt az embert, akiről beszéltek!” (72) És rögtön megszólalt a kakas másodszor. Ekkor Péter visszaemlékezett arra a kijelentésre, amit Jézus mondott neki: „Mielőtt a kakas kétszer kiált, háromszor tagadsz meg engem.” Elgondolkodott ezen, és sírt.	26 (69) Péter eközben kinn ült az udvaron. Odament hozzá egy szolgálólány, és így szólt: „Te is a galileai Jézussal voltál!” (70) Ő azonban mindenki előtt letagadta, mondván: „Nem tudom, mit beszélsz.” (71) Aztán kiment a kapualjba, de meglátta őt egy másik szolgálólány, és azt mondta az ott lévőknek: „Ez a nazoreus Jézussal volt!” (72) És ismét letagadta, esküvel: „Nem ismerem azt az embert.” (73) Kis idő múltán odamentek azok, akik ott álltak, és azt mondták Péternek: „Valóban te is közülük való vagy, mert a beszéded is leleplez téged!” (74) Akkor elkezdett átkozódni és esküdözni: „Nem ismerem azt az embert.” És rögtön megszólalt a kakas. (75) Péter ekkor visszaemlékezett Jézus beszédére, amelylyel megmondta: „Mielőtt a kakas kiált, háromszor megtagadsz engem.” Kiment kívülre, és ott keserves sírásra fakadt.	22 (54) Péter ... messziről követte. (55) Amikor tüzet raktak az udvar közepén, és körülülték, Péter is közöttük ült. (56) Meglátta egy szolgálólány, amint a tűz világosságában ült, rámeresztette a szemét, és ezt mondta: „Ez is vele volt.” (57) Ő azonban letagadta, mondván: „Nem ismerem őt, asszony!” (58) Rövid idő múltán más látta meg, és így szólt: „Te is közülük való vagy!” Péter azonban így szólt: „Ember, nem vagyok!” (59) Nagyjából egy óra múlva másvalaki erősködött, mondván: „Valóban, ez is vele volt, mert Galileából való!” (60) Erre Péter azt mondta: „Ember, nem tudom, mit beszélsz!” És azonnal, miközben még beszélt, megszólalt a kakas. (61) Akkor az Úr megfordult, és rátekintett Péterre, és Péternek eszébe jutott az Úr kijelentése, amit neki mondott: „Mielőtt a kakas ma kiált, háromszor tagadsz meg engem.” (62) Kiment, és keserves sírásra fakadt.	XIV 20. Miközben Péter lent volt az udvarban, arra ment a főpap egyik szolgálólánya; meglátta, amint a tűznél melegedett, rátekintett, és így szólt: „Te is a názáreti Jézussal voltál.” Ő azonban letagadta, mondván: „Nem ismerem őt, és nem is értem, amit mondasz.” Ezzel kiment az előudvarba. A szolgálólány azonban észrevette, és elkezdte ismét mondogatni az ott állóknak: „Ez közülük való!” Ő azonban ismét tagadta. Kis idő múltán az ott állók ismét azt mondták Péternek: „Valóban közéjük tartozol, mert te is galileai vagy: a tájszólásod leleplez téged.” Ő azonban elkezdett átkozódni és esküdözni: „Nem ismerem azt az embert, akiről beszéltek!” Ekkor valahol megszólalt egy kakas, és Péter visszaemlékezett arra, amit Jézus mondott neki. Kiment, és keservesen sírt.	
				
15 (1) És rögtön kora reggel határozatot hoztak a főpapok a vénekkel és az írástudókkal együtt, és az egész Főtanács, megbilincselve elvezették Jézust, és kiszolgáltatták Pilátusnak. (2) Pilátus pedig megkérdezte őt: „Te vagy a zsidók királya?” Ő azonban megfelelt neki, mondván: „Ezt te mondod.” (3) Közben a főpapok sok mindennel vádolták. (4) Pilátus pedig ismét kérdezte őt: „Semmit sem felelsz? Nézd, mennyi mindennel vádolnak!” (5) Jézus azonban többé semmit sem felelt, úgyhogy Pilátus csodálkozott.	27 (1) Amikor reggel lett, a főpapok és a nép vénei valamennyien meghozták a határozatot Jézus ellen, hogy megölik őt; (2) megbilincselve el is vezették, és kiszolgáltatták Pilátusnak, a helytartónak. ... (11) ... A helytartó megkérdezte őt: „Te vagy a zsidók királya?” Erre Jézus így szólt: „Ezt te mondod.” (12) És miközben a főpapok és a vének vádolták, semmit sem válaszolt. (13) Akkor így szólt hozzá Pilátus: „Nem hallod, mi mindent vallanak ellened?” (14) De nem válaszolt neki egyetlen szóra sem, úgyhogy a helytartó nagyon csodálkozott.	23 (1) Felkelt az egész sokaságuk, és elvezették őt Pilátushoz. (2) Ott elkezdték vádolni, mondván: „Úgy találtuk, hogy ez félrevezeti nemzetünket, útját állja annak, hogy adót fizessünk a császárnak, és azt mondja, hogy ő messiás, vagyis király. (3) Pilátus megkérdezte tőle: „Te vagy a zsidók királya?” Ő azonban megfelelt neki, mondván: „Ezt te mondod.” ... (5) Ők azonban tovább erősködtek, és azt mondták: „Tanításával fellázítja a népet egész zsidóföldön, Galileától kezdve idáig.”  	XV 1. És rögtön kora reggel az egész Főtanács, vagyis a főpapok a vénekkel és az írástudókkal együtt határozatot hoztak, majd megbilincselve elvezették Jézust, és kiszolgáltatták Pilátusnak, Róma helytartójának. Ott elkezdték vádolni, mondván: „Úgy találtuk, hogy ez félrevezeti nemzetünket, útját állja annak, hogy adót fizessünk a császárnak, és azt mondja, hogy ő messiás, vagyis király.” Pilátus ezért megkérdezte őt: „Te vagy a zsidók királya?” Ő így felelt neki: „Ez a te véleményed.” A főpapok azonban tovább erősködtek, és azt mondták: „Tanításával fellázítja a népet egész zsidóföldön, Galileától kezdve idáig.” Pilátus erre ismét kérdezte őt: „Semmit sem felelsz? Nézd, mennyi mindennel vádolnak!” Jézus azonban többé semmit sem felelt, Pilátus pedig csodálkozott ezen.	
15 (6) Minden húsvéti ünnepen szabadon engedett azonban egy foglyot, akit éppen kikértek. (7) Volt pedig akkor egy Barabbásnak nevezett fogoly, akit azokkal a lázadókkal együtt bilincseltek meg, akik a lázadás idején gyilkosságot követtek el. (8) Felment a tömeg, és elkezdte kérni Pilátust, hogy tegye meg, amit tenni szokott nekik. (9) Pilátus viszont így válaszolt nekik: „Akarjátok-e, hogy szabadon engedjem nektek a zsidók királyát?” (10) Felismerte ugyanis, hogy a főpapok rosszindulatból szolgáltatták ki őt. (11) A főpapok viszont felbujtották a tömeget, hogy inkább Barabbást engedje szabadon nekik. (12) Pilátus viszont ismét megfelelt nekik, és azt mondta: „Mit tegyek hát azzal, akit a zsidók királyának mondotok?” (13) Azok ismét felkiáltottak: „Feszítsd keresztre őt!” (14) Pilátus viszont azt mondta nekik: „De hát mi rosszat tett?” Azok viszont még hangosabban kiáltottak fel: „Feszítsd keresztre őt!” (15) Pilátus viszont eleget akart tenni a tömegnek, ezért szabadon engedte nekik Barabbást, Jézust pedig megkorbácsoltatta, és kiszolgáltatta, hogy keresztre feszítsék.	27 (15) Minden húsvéti ünnepen a helytartó szabadon szokott engedni a tömegnek egy foglyot, akit éppen akartak. (16) Volt akkor egy hírhedt foglyuk, akit Barabbásnak hívtak. (17) Amikor tehát összegyűltek, Pilátus ezt mondta nekik: „Mit akartok, kit engedjek szabadon nektek? Barabbást vagy Jézust, akit messiásnak neveznek?” (18) Tudta ugyanis, hogy rosszindulatból szolgáltatták ki őt. ... (20) A főpapok és a vének azonban rábeszélték a tömeget, hogy Barabbást kérjék ki, Jézust viszont veszejtsék el. (21) A helytartó pedig megszólalt, és ezt mondta nekik: „Mit akartok, a kettő közül kit engedjek szabadon nektek?” Azok pedig azt mondták: „Barabbást!” (22) Pilátus így szólt hozzájuk: „Mit tegyek hát Jézussal, akit messiásnak neveznek?” Mindannyian azt mondták: „Feszíttessék keresztre!” (23) Ő azonban ezt mondta: „De hát mi rosszat tett?” Azok viszont még jobban kiáltoztak: „Feszíttessék keresztre!” (24) Amikor aztán Pilátus látta, hogy igyekezete semmit sem használ, hanem csak nagyobb lesz a zavargás, vizet hozatott, a tömeg szeme láttára megmosta a kezét, és így szólt: „Ártatlan vagyok ennek az igaz embernek a vére ontásában! Ti lássátok!” ... (26) Akkor szabadon engedte nekik Barabbást, Jézust pedig megkorbácsoltatta, és kiszolgáltatta, hogy keresztre feszítsék.	23 (17) Ünnepenként kénytelen volt szabadon engedni egy foglyot. (18) Erre valamennyien felkiáltottak: „Vidd el ezt innen! Engedd szabadon nekünk Barabbást!” (19) Ezt a városban történt zendülés és gyilkosság miatt vetették börtönbe. (20) Pilátus ekkor ismét szólt hozzájuk, mert szerette volna szabadon engedni Jézust. (21) Ők azonban azt kiáltozták: „Feszítsd meg, feszítsd meg őt!” (22) Ő azonban harmadszor is ezt mondta nekik: „De hát mi rosszat tett ez? Nem találtam benne semmit, ami halálbüntetésre adna okot. Megfenyítem tehát, és szabadon engedem.” (23) Ők azonban nagy hangon ostromolták, és követelték, hogy feszíttesse meg Jézust. (24) Pilátus erre úgy határozott, hogy legyen meg a követelésük. (25) Szabadon engedte azt, akit zendülés és gyilkosság miatt vetettek börtönbe – akit követeltek –, Jézust pedig kiszolgáltatta akaratuknak.
Jn 19 (12) „Ha ezt szabadon bocsátod, nem vagy a császár barátja! Aki királlyá teszi magát, az ellene szgül a császárnak.	XV 2. Az volt a szokás, hogy a helytartó minden húsvéti ünnepen szabadon engedett egy foglyot, akit a tömeg választhatott ki. Volt pedig akkor egy Barabbásnak nevezett fogoly, akit azokkal a zelóta lázadókkal együtt bilincseltek meg, akik gyilkosságot követtek el. Sokan felmentek hát Pilátushoz, és elkezdték kérlelni, hogy tegye meg nekik, amit tenni szokott. Pilátus így válaszolt: „Akarjátok-e, hogy szabadon engedjem nektek a zsidók királyát?” Gyanús volt neki ugyanis, hogy a főpapok rosszindulatból szolgáltatták ki őt. A főpapok viszont felbujtották a tömeget, hogy inkább Barabbást engedje szabadon nekik. Pilátus erre megkérdezte: „Mit tegyek hát azzal, akit a zsidók királyának mondotok?” Azok felkiáltottak: „Feszítsd keresztre őt!” Pilátus viszont azt mondta nekik: „De hát mi rosszat tett?” Azok azonban még hangosabban kiáltoztak: „Ha ezt szabadon bocsátod, nem vagy a császár barátja! Aki királlyá teszi magát, az ellene szegül a császárnak. Feszítsd hát keresztre őt!” Pilátus nem akart a császár elleni lázadást kockáztatni, ezért szabadon engedte nekik Barabbást, Jézust pedig megkorbácsoltatta, és kiszolgáltatta, hogy keresztre feszítsék.	
	27 (3) Akkor Júdás, aki kiszolgáltatta őt, látta, hogy elítélték, ezért megbánta tettét, és visszavitte a harminc ezüstöt a főpapoknak és a véneknek, (4) mondván: „Bűnt követtem el, mert ártatlan vért szolgáltattam ki!” Azok azonban azt mondták: „Mi közünk hozzá? Te lásd!” (5) Erre a földhöz vágta a szentélyben az ezüstöket, és eltávozott. Aztán elment, és felakasztotta magát. 		XV 3. Amikor Júdás látta, hogy Jézust elítélték, megbánta tettét, és visszavitte a harminc ezüstöt a főpapoknak és a véneknek, mondván: „Bűnt követtem el, mert ártatlan vért szolgáltattam ki!” Azok azonban azt mondták: „Mi közünk hozzá? Te lásd!” Erre a földhöz vágta a szentélyben az ezüstöket, és eltávozott.	
15 (16) A katonák viszont elvezették őt a palota belső udvarába, vagyis a praetoriumba, és összehívták az egész őrséget. (17) Aztán bíborszínű köpenyt adtak rá, és tövisből font koronát tettek a feje köré, (18) majd elkezdték köszöntgetni: „Üdv neked, zsidók királya!” (19) És náddal verték a fejét, leköpdösték, és térdet hajtva hódoltak neki. (20) Miután kigúnyolták, levették róla a bíborköpenyt, és ráadták saját ruháit, aztán kivezették, hogy keresztre feszítsék.	27 (27) Akkor a helytartó katonái magukkal vitték Jézust a praetoriumba, és összegyűjtötték köréje az egész őrséget. (28) Levetkőztették, majd skarlátvörös katonai köpenyt adtak rá, (29) tövisekből koronát fontak, és rátették a fejére; nádszálat adtak a jobb kezébe, térdre borultak előtte, és így gúnyolták ki: „Üdv neked, zsidók királya!” (30) Azután leköpdösték, elvették tőle a nádszálat, és a fejét verték vele. (31) Miután kigúnyolták, levették róla a köpenyt, ráadták saját ruháit, és elvezették, hogy keresztre feszítsék.		XV 4. A katonák közben elvezették Jézust a palota belső udvarába, vagyis a praetoriumba, és összehívták az egész őrséget. Aztán bíborszínű köpenyt adtak rá, és tövisből font koronát tettek a feje köré, majd elkezdték köszöntgetni: „Üdv neked, zsidók királya!” Náddal verték a fejét, leköpdösték, és térdet hajtva hódoltak neki. Miután kigúnyolták, levették róla a bíborköpenyt, és ráadták saját ruháit, aztán kivezették, hogy keresztre feszítsék.	
15 (21) Kényszerítettek egy arrajárót, bizonyos cirénei Simont, Alexander és Rufusz apját, aki épp a mezőről jött, hogy vigye Jézus keresztjét.	27 (32) A városból kifelé menet rátaláltak egy Simon nevű cirénei emberre: erre rákényszerítették, hogy vigye Jézus keresztjét.	23 (26) Amikor elvezették, megragadtak egy bizonyos cirénei Simont, aki a mezőről jött, és rátették a keresztet, hogy vigye Jézus után. (27) Nagy népsokaság követte, meg asszonyok, akik gyászolták és siratták őt. (28) Jézus azonban hátrafordult hozzájuk, és ezt mondta: „Jeruzsálem leányai, ne miattam sírjatok! Sírjatok inkább magatok miatt és gyermekeitek miatt!  ... (31) Mert ha már a nedvdús fával ezeket teszik, mi történik majd a szárazzal?” (32) Vittek másokat is, két gonosztevőt, hogy vele együtt kivégezzék őket.	XV 5. Az úton kényszerítettek egy arra járót, bizonyos cirénei Simont, Alexander és Rufusz apját, aki épp a mezőről jött, hogy vigye Jézus keresztjét, mert Jézus nagyon legyengült a korbácsolástól. Két zelótát is vittek, hogy vele együtt kivégezzék őket. Nagy népsokaság követte a menetet, meg asszonyok, akik gyászolták és siratták Jézust. Ő azonban fölismerte, hogy sírásuk nem csupán részvét jele, hanem Róma-ellenes tüntetés is a két zelóta miatt, ezért hátrafordult hozzájuk, és ezt mondta: „Jeruzsálem leányai, ne miattam sírjatok! Sírjatok inkább magatok miatt és gyermekeitek miatt!  Mert ha már a nedvdús fát így vágják ki, mi történik majd a szárazzal? Végzetes lehet számotokra a lázadás!”	
15 (22) A Golgota nevű helyre vitték őt, ami lefordítva azt jelenti, Koponyahely. (23) Ott mirhával kevert bort adtak neki, ő azonban nem fogadta el. (24) Aztán keresztre feszítették őt, és szétosztották ruháit, sorsot vetve rájuk, ki mit vigyen el. (25) A harmadik óra volt, amikor keresztre feszítették. (26) Felirat is volt az ellene emelt vádról, amely így volt felírva: „A ZSIDÓK KIRÁLYA”. (27) Keresztre feszítettek vele két zelótát is, egyet jobb oldala, és egyet bal oldala felől. (28) Ezzel beteljesedett az Írás, amely ezt mondja: „És törvényszegők közé számították.”	27 (33) Amikor megérkeztek arra a helyre, amelyet Golgotának, azaz Koponyahelynek neveznek, (34) epével kevert bort adtak neki inni, de miután megízlelte, nem akart inni. (35) Miután pedig keresztre feszítették, és szétosztották ruháit, sorsot vetve rájuk, (36) leültek, és ott őrizték. (37) Az ellene emelt vádat írásban a feje fölé tették: EZ JÉZUS, A ZSIDÓK KIRÁLYA. (38) Akkor keresztre feszítettek vele két zelótát is, egyet jobb oldala, és egyet bal oldala felől.	23 (33) Amikor kiértek arra a helyre, amelyet Koponyahelynek hívtak, ott keresztre feszítették őt és a gonosztevőket, az egyiket jobb felől, a másikat bal felől. (34) Jézus pedig így szólt: „Atyám, bocsáss meg nekik, mert nem tudják, mit tesznek!” Ruháit úgy osztották szét, hogy sorsot vetettek rájuk. ... (38) Volt egy felirat is fölötte:
A ZSIDÓK KIRÁLYA EZ.	XV 6. A Golgota nevű helyre vitték őt, ami lefordítva azt jelenti, Koponyahely. Ott mirhával kevert, kábító hatású bort adtak neki, ő azonban nem fogadta el. Aztán keresztre feszítették őt, meg a két zelótát is, az egyiket jobb felől, a másikat bal felől. Jézus pedig így szólt: „Atyám, bocsáss meg nekik!” Ezután a katonák megosztoztak ruháin, sorsot vetve rájuk, ki mit vigyen el. Délelőtt kilenc óra volt, amikor keresztre feszítették. Felirat is volt az ellene emelt vádról, amely így volt felírva: A ZSIDÓK KIRÁLYA. 	
15 (29) Az arra járók gyalázták őt, és fejüket rázva mondogatták: „Hé! Te, aki lerombolod a szentélyt, és három nap alatt fölépíted, mentsd meg magadat, és gyere le a keresztről!” (31) Hasonlóan gúnyolódtak a főpapok is egymás között, az írástudókkal együtt, és így szóltak: „Másokat megmentett, önmagát nem képes megmenteni! (32) A Messiás! Izrael királya! Jöjjön le most a keresztről, hogy meglássuk és elhiggyük!” A vele együtt keresztre feszítettek is szidalmazták.	27 (39) Az arra járók gyalázták őt, és fejüket rázva mondogatták: (40) „Te, aki lerombolod a szentélyt, és három nap alatt fölépíted, mentsd meg magadat, ha Isten fia vagy, és gyere le a keresztről!” (41) Hasonlóan gúnyolódtak a főpapok is az írástudókkal és a vénekkel együtt, és így szóltak: (42) „Másokat megmentett, önmagát nem képes megmenteni! Ő Izrael királya? Jöjjön le most a keresztről, és akkor majd hiszünk benne! (43) Istenben bízott, szabadítsa meg most, ha szereti őt – azt mondta ugyanis: »Isten fia vagyok«!” (44) Ugyanígy szidalmazták a vele együtt keresztre feszített zelóták is.	23 (39) A megfeszített gonosztevők közül is az egyik gyalázta őt, mondván: „Nemde te vagy a Messiás? Akkor mentsd meg magadat és minket is!” (40) A másik azonban megfelelt neki; keményen rászólt, és ezt mondta: „Még te sem félsz az Istentől, holott ugyanazon ítélet nehezedik rád? (41) Mi igazságosan szenvedünk ugyan, mert azt kapjuk, amit tetteink megérdemelnek; de ez semmi helytelent nem tett.” (42) Majd azt mondta: „Jézus, emlékezzél meg rólam, amikor eljössz királyi uralmaddal!” (43) Erre azt mondta neki: „Ámen, neked mondom, ma velem leszel a Paradicsomban.”	XV 7. Az arra járók gyalázták őt, és fejüket rázva mondogatták: „Hé! Te, aki lerombolod a szentélyt, és három nap alatt fölépíted, mentsd meg magadat, és gyere le a keresztről!” Hasonlóan gúnyolódtak a főpapok is egymás között, az írástudókkal együtt, és így szóltak: „A Messiás! Izrael királya! Jöjjön le most a keresztről, hogy meglássuk, és elhiggyük, hogy ő valóban Isten küldötte!” A vele együtt keresztre feszítettek is szidalmazták.	
15 (33) És amikor eljött a hatodik óra, sötétség lett az egész földön a kilencedik óráig. (34) A kilencedik órában pedig Jézus nagy hangon felkiáltott: „Éloi, Éloi, lama szabakhtani?!” , ami lefordítva azt jelenti: „Istenem, Istenem, miért hagytál el engem?!” (35) A körülállók közül néhányan meghallották ezt, és így szóltak: „Nézd, Illést hívja!” (36) Valaki erre elfutott, megtöltött egy szivacsot ecettel, rátűzte egy nádra, és inni adott neki, miközben így szólt: „Hagyjatok! Lássuk meg, eljön-e Illés, hogy levegye?” (37) Jézus pedig nagy hangot hallatván, kilehelt.	27 (45) A hatodik órától fogva sötétség lett az egész földön a kilencedik óráig. (46) A kilencedik óra körül Jézus nagy hangon felkiáltott: „Éli, Éli, lema szabakhtani?”, ami azt jelenti: „Istenem, Istenem, miért hagytál el engem?” (47) Az ott állók közül néhányan meghallották ezt, és így szóltak: „Ez Illést hívja!” (48) Közülük az egyik azonnal elfutott, fogott egy szivacsot, megtöltötte ecettel, rátűzte egy nádra, és inni adott neki. (49) A többiek azonban azt mondták: „Hagyd! Lássuk meg, eljön-e Illés, hogy megmentse?” (50) Jézus pedig ismét nagy hangon kiáltott, és elengedte a Lelket.	23 (44) Már a hatodik óra körül járt, amikor sötétség lett az egész földön a kilencedik óráig, (45) mivel a nap fénye megszűnt; a szentély függönye középen kettéhasadt; (46) ekkor Jézus nagy kiáltással így kiáltott: „Atyám, a te kezedbe teszem le a Lelkemet!” Miután pedig ezt mondta, kilehelt.	XV 8. Déltájban különös sötétség támadt, és egészen délután háromig tartott – mintha maga a természet is gyászolna. Három óra körül pedig Jézus meglepően nagy hangon felkiáltott: „Éloi, Éloi..”, ami lefordítva azt jelenti: „Istenem, Istenem...” A körülállók közül néhányan meghallották ezt, de félreértették, és nem vették észre, hogy Jézus a 22. zsoltárt kezdte imádkozni, amely így folytatódik: „lama szabakhtani?”, vagyis „mi célból hagytál el engem?...” Jézus azután ismét nagy hangot hallatott, és kilehelt, átadva Istennek azt a Lelket, amelyet Isten a teremtéskor belelehelt az emberbe.	
15 (39) Amikor a százados, aki ott állt vele szemben, látta, hogy így lehelt ki, ezt mondta: „Valóban egy isten fia volt ez az ember!”	27 (54) Amikor a százados és akik vele őrizték Jézust, látták a földrengést és a történteket, nagy félelem fogta el őket, és azt mondták: „Ez valóban egy istenfiú volt!”	23 (47) Amikor a százados látta, mi történt, dicsőítette Istent, mondván: „Valóban igaz volt ez az ember.”	XV 9. Amikor a százados, aki ott állt vele szemben, látta, hogy így, kétszer is nagy hangon kiáltva lehelt ki, megdöbbenve ezt mondta: „Valóban egy isten fia volt ez az ember!”	
15 (40) Voltak ott asszonyok is, akik messziről szemlélték az eseményeket, köztük Mária, a magdalai is, és Mária, a kisebbik Jakab és Jószé anyja, és Szalómé, (41) akik követték és szolgálták Jézust, amikor Galileában volt, és sok más asszony, akik vele együtt mentek föl Jeruzsálembe.	27 (55) Volt ott sok asszony is, akik messziről szemlélték az eseményeket; ezek Galileából követték Jézust, és szolgáltak neki;  (56) köztük volt Mária, a magdalai, és Mária, Jakab és József anyja, és Zebedeus fiainak anyja.	23 (49) Távolabb ott álltak ismerősei mind, és azok az asszonyok, akik őt követve vele jöttek Galileából, és látták ezeket.	XV 10. Voltak ott asszonyok is, akik messziről szemlélték az eseményeket, köztük Mária, a magdalai is, és Mária, a kisebbik Jakab és Jószé anyja, és Szalómé, akik követték és szolgálták Jézust, amikor Galileában volt, és több más asszony, akik vele együtt mentek föl Jeruzsálembe.	
15 (42) Amikor már estére járt az idő, mivel az előkészület ideje volt, vagyis szombat előtti nap, (43) eljött az Arimateából való József, egy tekintélyes tanácstag, aki maga is várta Isten országát, felbátorodva bement Pilátushoz, és elkérte Jézus testét. (44) Pilátus elcsodálkozott, hogy állítólag már halott, ezért magához hívatta a századost, és megkérdezte tőle, vajon csakugyan meghalt-e már? (45) Amikor a századostól megtudta, odaajándékozta a holttestet Józsefnek. (46) Ő pedig vászonleplet vásárolván, levette őt a keresztről, begöngyölte a vászonlepelbe, és elhelyezte őt egy sziklába vágott sírban, és követ hengerített oda a sírbolt ajtajához. (47) Mária, a magdalai pedig, és Mária, Jószé anyja szemügyre vette, hová tette őt József.	27 (57) Amikor pedig estére járt az idő, eljött egy Arimateából való gazdag ember, név szerint József, aki maga is tanítványa lett Jézusnak; (58) ez odament Pilátushoz, és elkérte Jézus testét. Akkor Pilátus megparancsolta, hogy adják ki neki a testet. (59) József aztán átvette a testet, becsavarta azt egy tiszta vászonlepelbe, (60) és elhelyezte azt a saját új sírboltjában, amelyet sziklába vágatott, és miután nagy követ hengeríttetett a sírbolt ajtajába, elment.
(61) De ott volt Mária, a magdalai és a másik Mária: a sírral szemben ültek.	23 (50) És íme, egy József nevezetű férfi, a Főtanács tagja, jó és igaz férfi – (51) ez nem helyeselte amazok szándékát és eljárását – Arimateából, a júdeaiak egyik városából, aki várta Isten országát: (52) ez odament Pilátushoz, és elkérte Jézus testét, (53) aztán levette a keresztről, becsavarta azt egy vászonlepelbe, és elhelyezte őt egy kőbe vágott sírboltban, amelyben még soha senki nem feküdt. (54) Előkészület napja volt, és felfénylett a szombat. (55) Csatlakoztak hozzá, és követték azok az asszonyok, akik Jézussal együtt jöttek Galileából, megszemlélték a sírt, és hogy miképpen helyezték el a testét.

Jn 19 (39) ...hozott mintegy száz font mirha- és aloékeveréket.

Jn 19 (41) ...amelybe még senkit sem temettek.	XV 11. Amikor már estére járt az idő, eljött az Arimateából való József, egy tekintélyes tanácstag, aki maga is várta Isten országát. Ő nem értett egyet a Főtanács határozatával. Mivel az előkészület ideje volt, vagyis szombat előtti nap, felbátorodva bement Pilátushoz, és elkérte Jézus testét. Pilátus elcsodálkozott, hogy állítólag már halott, ezért magához hívatta a századost, és megkérdezte tőle, vajon csakugyan meghalt-e már? A százados valóban halottnak gondolta Jézust – különben a felfeszített zelótákhoz hasonlóan az ő lábszárcsontjait is eltörette volna –, ezért igennel válaszolt. Pilátus erre odaajándékozta a testet Józsefnek. Ő pedig szolgái segítségével levette Jézust a keresztről, begöngyölte egy korábban vásárolt vászonlepelbe, amelyet mirhával és aloéval itatott át, aztán elhelyezte őt egy sziklába vágott sírboltban, amelyben még senki sem feküdt, és követ hengerített a sírbolt bejáratához. Mária, a magdalai pedig, és Mária, Jószé anyja szemügyre vette, hová tette őt József.	
				
16 (1) A szombat elmúltával Mária, a magdalai, és Mária, Jakab anyja, valamint Szalómé illatszereket vásároltak be, hogy elmenjenek és megkenjék őt. (2) Nagyon korán reggel, a hét első napján mentek a sírhoz, napfelkeltekor. (3) Azt mondták egymás között: „Ki fogja elhengeríteni nekünk a követ a sírbolt ajtajából?” (4) Amikor azonban föltekintettek, észrevették, hogy valaki már visszagördítette a követ; ugyanis igen nagy volt.		24 (1) A hét első napján a kora reggeli szürkületben az asszonyok elmentek a sírbolthoz, és elvitték az illatszereket, amelyeket előkészítettek. (2) A követ azonban a sírtól elhengerítve találták.	XVI 1. A szombat elmúltával Mária, a magdalai, és Mária, Jakab anyja, valamint Szalómé illatszereket vásároltak be, hogy elmenjenek, és pótolják a sietős temetés miatt elmaradt szertartásokat. Nagyon korán reggel, a hét első napján mentek a sírhoz, napfelkeltekor, ahogyan előzőleg megegyeztek Arimateai Józseffel. Amikor odaértek, és föltekintettek, meglepődtek, hogy valaki már elgördítette a követ a sírbolt bejáratából.	
			XVI 2. József ugyanis korábban ért oda szolgáival, és a sírboltban megdöbbenve tapasztalta, hogy Jézus él. Nem akart hinni a szemének, de mivel a Mester lábszárcsontjait nem törték el, mégsem tartotta lehetetlennek. Szolgáival sietve elvitte Jézust, és titokban biztonságba helyezte, hogy majd gondosan ápolhassa, amíg talpra nem áll, de hátrahagyott egy fiatalembert, hogy ha megérkeznek az asszonyok, tudomásukra hozza a történteket.	
16 (5) Miután bementek a sírboltba, meglátták, hogy egy hosszú fehér ruhába öltözött fiatalember ül jobb felől; ekkor megrettentek. (6) Ő viszont azt mondta nekik: „Ne rettenjetek meg! A nazarénus Jézust keresitek, akit keresztre feszítettek? Isten fölébresztette. Nincs itt. Íme, a hely, ahová tették őt. (7) De menjetek el gyorsan, és mondjátok meg tanítványainak és Péternek: »Előttetek megy Galileába.« Ott látni fogjátok őt, amint megmondta nektek.” (8) Miután kimentek, elfutottak a sírbolttól, ugyanis remegés és önkívület fogta el őket, és senkinek semmit nem mondtak el, attól tartottak ugyanis...	28 (5) Az angyal pedig megszólalt, és ezt mondta az asszonyoknak: „Ti ne féljetek! Tudom ugyanis, hogy a keresztre feszített Jézust keresitek. (6) Nincs itt, mert Isten fölébresztette, ahogyan megmondta! Gyertek ide, nézzétek meg a helyet, ahol feküdt! (7) Aztán gyorsan menjetek el, és mondjátok meg tanítványainak, hogy Isten fölébresztette a halottak közül, és íme, előttetek megy Galileába, ott látni fogjátok őt. Íme, megmondtam nektek!” (8) Félelemmel és nagy örömmel, gyorsan elmentek a sírbolttól, és elfutottak, hogy megvigyék a hírt tanítványainak.	24 (3) Amikor pedig bementek, nem találták meg az Úr Jézus testét. (4) És történt, hogy miközben zavarban voltak emiatt, íme, két férfi lépett oda hozzájuk villogó ruhában. (5) Amikor azonban félelem kerítette hatalmába őket, és a föld felé fordították arcukat, azok ezt mondták nekik: „Miért keresitek az élőt a halottak között? (6) Nincs itt, hanem Isten fölébresztette. Emlékezzetek vissza, hogyan beszélt nektek, amikor még Galileában volt, (7) mondván: »Az emberfiának bűnös emberek kezébe kell adatnia, keresztre kell feszíttetnie, és a harmadik napon talpra kell állnia.«” (8) Ekkor visszaemlékeztek szavaira, (9) majd viszszafordultak a sírtól, és hírül adták mindezeket a Tizenegynek és az összes többieknek.	XVI 3. Miután az asszonyok bementek a sírboltba, meglátták az egyszerű fehér ruhába öltözött fiatalembert, aki jobb felől ült. Ekkor megrettentek, mert nem számítottak arra, hogy élő embert találnak odabenn. Ő előbb bátorította őket: „Ne rettenjetek meg!”, aztán – hogy megbizonyosodjon arról, valóban az illetékesek érkeztek – megkérdezte: „A názáreti Jézust keresitek, akit keresztre feszítettek?” Majd közölte velük a jó hírt: „Isten fölébresztette. Nincs itt. Íme, a hely, ahová tették őt. De menjetek el gyorsan, és mondjátok meg Péternek, hogy azt üzeni, ő vezesse vissza a tanítványokat Galileába; ott majd találkozhatnak vele, ha miután felépült, utánuk megy.” Örömükben remegés fogta el őket, kimentek, és szinte önkívületbe esve elfutottak a sírbolttól. Bár legszívesebben mindenkinek elhíresztelték volna, az úton senkinek semmit nem mondtak el, attól tartottak ugyanis, hogy ha kiderül: Jézus él, akkor ismét megindul utána a hajsza.	
		24 (11) De számukra afféle üres fecsegésnek tűntek ezek a szavak, és nem hittek nekik. (12) Péter azonban felkelt, elfutott a sírhoz, és amikor lehajolt, csak a pólyázó vászonszalagokat látta, és hazament, csodálkozva a történteken.	XVI 4. Az asszonyok megvitték a hírt a tizenegy tanítványnak és a többieknek. De nem hittek nekik. Péter azonban felkelt, elfutott a sírhoz, és amikor lehajolt, csak a pólyázó vászonszalagokat látta. Hazament, és csodálkozott a történteken. 	
		24 (36) ... ő maga állt meg közöttük, és így szólt hozzájuk: „Békesség nektek! Én vagyok, ne féljetek!” (37) Erre megrémültek, és félelem kerítette hatalmába őket, és úgy vélték, hogy szellemet látnak. (38) Ekkor azt mondta nekik: „Mit vagytok megrettenve, és miért támadnak ellenvetések szívetekben? (39) Nézzétek meg a kezeimet és a lábaimat, hogy megbizonyosodjatok: én magam vagyok az. Tapintsatok meg, és nézzétek meg, hogy egy szellemnek nincs húsa és csontja, amint látjátok, hogy nekem van.” (40) S miután ezt mondta, megmutatta nekik kezeit és lábait. (41) És miközben még hitetlenkedtek az örömtől, és csodálkoztak, ezt mondta nekik: „Van itt valami ennivalótok?” (42) Erre ők átnyújtottak neki egy darab sült halat és egy darabot a lépes mézből. (43) Fogta, és a szemük láttára megette.	XVI 5. Amikor azután Jézus találkozott hitetlenkedő tanítványaival, így szólt hozzájuk: „Mit vagytok megrettenve, és miért támadnak ellenvetések szívetekben? Nézzétek meg a kezeimet és a lábaimat, hogy megbizonyosodjatok: én magam vagyok az. Tapintsatok meg, és nézzétek meg, hogy egy szellemnek nincs húsa és csontja, amint látjátok, hogy nekem van.” S miután ezt mondta, megmutatta nekik kezeit és lábait. És miközben még hitetlenkedtek az örömtől, és csodálkoztak, ezt mondta nekik: „Van itt valami ennivalótok?” Erre ők átnyújtottak neki egy darab sült halat és egy darabot a lépes mézből. Fogta, és a szemük láttára megette.	
			XVI 6. Később, Jézus szavát követve, Péter visszament társaival és az asszonyokkal Galileába.	
		24 (44) Aztán így szólt hozzájuk: „Ezek azok a szavak, amelyeket elmondtam nektek, amikor még veletek voltam.”	XVI 7. Amikor Jézus annyira felépült, hogy alkalmassá vált az útra, titokban maga is visszatért Galileába, és egy ideig rendszeresen találkozott tanítványaival. Ismét oktatta őket, és lelkükre kötötte a Szeretet Világáról szóló legfontosabb tanításait:
„Változtassátok meg gondolkodásotokat és életeteket, és bízzátok rá magatokat Istenre!”
„Könnyebb a tevének átmennie a tű fokán, mint a gazdagnak bemennie a Szeretet Világába! Mindig meg kell osztanotok a rászorulókkal azt, amitek van. – Senki sem hagyja el házát vagy földjeit úgy, hogy ne kapna százannyit.”
„Áldottak az erőszakmentesek. Mindazok, akik kardot ragadnak, elvesznek a megragadott kard által, mert így kiesnek a Szeretet Világából. – Mindenféle ember gyűlöl majd titeket miattam, aki azonban végig állhatatos marad, az nem esik ki a Szeretet Világából.”
„Ha valaki nagy akar lenni köztetek, legyen a szolgátok; és ha valaki első akar lenni, legyen mindenki szolgája! Mert én sem azért jöttem, hogy nekem szolgáljanak, hanem hogy én szolgáljak. – Láthatjátok: én is egy vagyok azok közül, akik a világban jelentéktelennek számítanak.”
„Nem azért jöttem, hogy elítéljem, hanem hogy felkutassam és megmentsem az elveszetteket.”
„Ne akadályozzátok azokat, akik jót tesznek, de nem követnek titeket, mert aki nincs ellenünk, az a mi ügyünket támogatja.”
„Ha a nyomomba léptek, akkor én emberhalászokká teszlek titeket.”
„Mindent ingyen kaptatok tőlem, ingyen is adjátok. És ne feledjétek: Mindenben példát adtam nektek!”
„A Szeretet Világának idejét nem lehet kiszámítani, és azt sem lehet mondani, hogy itt vagy ott van. A Szeretet Világának megvalósulása rajtatok áll vagy bukik!”
Ezzel felkészítette őket arra, hogy távozása után folytatni tudják művét. Keresztre feszítése ugyanis nyilvánvalóvá tette számára, hogy más vidéket kell keresnie, ahol hirdetheti örömüzenetét.	
16 (15) Aztán így szólt hozzájuk: „Menjetek el az egész világra, és hirdessétek ki az örömüzenetet az egész teremtésnek!	28 (18) Jézus odament, és így beszélt hozzájuk: ... (19) Menjetek el tehát, és tegyetek tanítvánnyá minden pogány nemzetet, ... (20) Íme, én veletek vagyok minden nap a világ végezetéig!”		XVI 8. Miután elérkezettnek látta az időt, összehívta tanítványait, és ezekkel a szavakkal vett búcsút tőlük: „Menjetek el az egész világra, hirdessétek ki az örömüzenetet az egész teremtésnek, és tegyetek tanítvánnyá minden nemzetet! Ne féljetek, és ne szomorkodjatok! Ha hűek lesztek tanításomhoz, akkor én veletek leszek minden nap...”	
		24 (50) Majd ... kezeit felemelve megáldotta őket. (51) És történt, hogy miközben megáldotta őket, eltávolodott tőlük...	XVI 9. Ezután áldást mondott rájuk, és eltávolodott tőlük.